137 
tade, rundadt ovala, likaledes hopvikna med m. 1. m. 
stärkt inrullade kanter, cirka 2 + 3 X 2,5 mm., en- 
ligt matt â en ännu föga utväxt ârsplanta. 
Hvad underjordssystemet beträffar, sammanflyter 
hypokotylen med den relativt svaga, ogrenade hufvud- 
roten. Hypokotylen synes i allmänhet stärkt förkor- 
Fig. 1. Etiolerad ârsplanta 
af Pinguicula vulgaris. Torne 
Lappmark, Vaddetjäkko 25 /- 1903. 
(!)• 
Fig. 2. Pinguicula alpina. 
ârsplanta; Torne Lappmark, Pies- 
kenjarka 24 / 7 1903. (£). 
Fig. 3. Panunculus glacialis: 
etiolerad groddplanta. T. Lpm. 
Vaddetjäkko 25 /, 1903. (f). 
Fig. 4. P. glacialis: grodd- 
planta. T. Lpm. Kattrat 4 / 8 1903. 
I hjärtbladsspringan framskymtar 
det första epikotyla bladet. (f). 
Fig. 5. P. glacialis: 2-ärs- 
planta med ännu kvarsittande, 
vissnadt hjärtblad och tvenne epi- 
kotyla blad. T. Lpm. Kattrat 4 / s 
1903. (|). 
tad; blott pa den ofvannämnda. stärkt etiolerade F. 
vulgaris - ungplantan synes den förlängd, här ända tili 
5 mm. lang. Birotbildning inträder tidigt frän hy- 
pokotyltrakten närmast under hjärtbladet (sannolikt 
Iran hypokotylbasen), snart äfven fran själfva epiko- 
tyl basen. Birötterna äro liksom hufvudroten skäligen 
svaga och ogrenade. A den etiolerade, med förlängd 
