139 
den af hjärtbladsslidan bildade hjärtbladsspringan (se 
fig. 4). Det första epikotylbladet (se fig. 5) synes 
vara utbildadt hufvudsakligen tili skydd för stam- 
spetsen under öfvervintringen. Bladfoten är nämligen 
stärkt utbildad, och bladet utgöres tili största delen 
af den stamspetsen rundtom omgifvande slidan; tyd- 
ligt afsatt skaft saknas; den sannolikt först andra 
arets var utbildade skifvan är stärkt reducerad, högst 
1 X 0,8 mm., vanligen blott c:a 0,5 X 0,3 mm., mer 
eller mindre stärkt hopvikt ntefter medelnerven, ovalt 
triangulär. Andra örtbladet har äfvenledes fotdelen 
stärkt utvecklad, men en tydligt skaftad, kräftigt 
assimilerande bladskifva har här kommit tili utveck- 
ling. Skifvan är rundadt triangulär, helbräddad eller 
framtill svagt, stundom oregelbundet buktflikad tili 
svagt och grundt 3-loberad. 
Hvad underjordssystemet beträffar, ufcbildas den 
mer eller mindre groft trädlika hufvudroten tili ej 
obetydlig längd, men förblir alltjämt ogrenad. Hypo- 
kotylen sammanflyter med hufvudroten; den synes 
vara stärkt förkortad, hvarför man ej säsom hos öf- 
riga Ranunculus - arter ser den första biroten utga nagra 
eller here mm. under epikotylbasen, fran hypokoty- 
lens bas, utan fran hypokotyltrakten strax under hjärt- 
bladsnodus (se figurerna). Biroten utväxer kräftigt 
och täflar snart saväl i längd som styrka med hufvud- 
roten; äfven biroten förblir dock ogrenad. 
Under andra aret synas (i naturen) blott ett fa- 
tal blad, vanligen endast tva, komma tili utveckling, 
utan internodieförlängning direkt ofvan bjärtbladet. 
Hufvudroten kvarlefver ännu andra âret; en eller 
annan birot aistras ytterligare, nu fran epikotylbasen; 
birötterna synas fortfarande ogrenade (se fig. 5). 
Huru R. glacialis öfvervintrar har jag ej kunnat 
följa. Da växten säsom äldre synes vara vintergrön, 
sa âtminstone â vissa, mera skyddade lokaler, torde 
det med all sannolikhet kunna antagas, att ungplan- 
