175 
dast 5 successiva generationer. De vinterannuella ar- 
terna hafva följaktligen dubbelt sâ manga tillfällen 
till spridning och kunna under för öfrigt lika om- 
ständigheter utbilda dubbelt sä stör frömängd pâ 
samma tid. Man kan väl därför knappast säga, att 
utvecklingsfaserna äro ungefärligen samtidiga, dâ den 
ena växten rnedhinner tvâ generationer under det den 
andra upplefver en”. — Af det nu citerade synes 
emellertid framgâ, att Johansson dock ej med nöd- 
vändigbet af en vinterannuell hapaxanth fordrar, att 
frön af dess första generation skola gro redan andra 
sommaren, d. y. s. under frömognadsaret. Det heter 
nämligen härom, att ”frön af denna första generation 
hinna i allmänJnet 1 ) gro andra sommaren.” A p. 10 
heter det härom ytterligare: ”Hvad de vinterannu- 
ella arterna beträffar, behöfva fröna i allmänhet 1 ) ingen 
eftermognad. Frösättningsintervallet blir därför van- 
ligen *) ett âr. v Om en hapaxanths frön ej äro grobara 
redan frömognadsarets höst, d. v. s. om icke den bi- 
ologiska frömognaden ungefärligen sammanfaller med 
den morfologiska, kan enligt mitt förmenande ej na- 
gonsin tal blifva om nagon vinterannuell, utan, om en 
öfvervintring förekommer, med nödvändighet om en 
bienn hapaxanth. Hvad som salunda enligt min äsikt 
är det för vinterannuellen mest karaktäristiska är, utom 
dess en gang skeende öfvervintring, dess fröns gro- 
barhet redan frösättningsarets höst, hvilket ju ocksä, 
ehuru ej tillräckligt stärkt betonadt, i själfva ver- 
ket ligger tili grund för Johanssons befogade franskil- 
jande af vinterannuellerna frän allt hvad bienna växter 
heter. 
Frönas grobarhet redan frömognadsarets höst är 
dock ingalunda nagot för blott de vinterannuella ha- 
paxantherna eget. Enstaka sommarannueller hafva 
nämligen äfven de direkt grobara frön, sä t. ex. Son- 
chus asper och oleraceus , hvilka dock pâ grund af sin 
*) Kurs, af mig. 
