203 
lista är förut belast. När han sa drar de 85 fär- 
öiska arterna ifran, far han visserligen 15 till rest, 
men han medger, att talet skulle vara ”noget större, 
snarere c:a 25Bb.odophyceer 77 . För att fa bort denna 
skilnad griper han tili ett nytt godtyckligt afdrag för 
Lithothamnion- arter, nagot som i hans Veg. ej är 
antydt. Jag anger för detta omrade 57 icke färöiska 
rödalger; om man nu frân dessa afdrar alla de 22 
arter, som Hr. B. utmönstrar ur min lista (detta blir 
under alla omständigheter för mycket, ty äfven om 
man läter Hr. Börgesens artbegränsning gälla, sä kan 
man ju ej franräkna andra arter, än sädana, som i 
min lista uppförts för det nordliga Norge) och vidare 
efter hans nyaste metod ytterligare 10. för kalkalger, 
sa âterstâ fortfarande icke 15, men 25 arter. Sa 
lättvindigt handskas Hr. B. med siffror, .och sa kan 
han likväl tillâta sig att säga, att min kritik af hans 
räkning är missvisande! 
Min anmärkning, att han ensidigt gâtt ut frân 
den färöiska floran och icke tagit hänsyn tili de icke 
färöiska elementen i jämförelseländernas floror, förkla- 
rar han för stridande mot sanningen. Osanningen 
finnes, men icke pâ min sida, ty icke kan man kalla 
det för att ta tillbörligt hänsyn tili dessa element, 
att han räknar upp de arter, som funnits pâ Shetland 
och Island samt nagra norska arter, som icke finnas 
pâ Färöarne. 
Hr. B., som själf talat om hur ofullständigt 
Shetland är undersökt (Veg. s. 89), .anser nu detta 
särskildt lämpadt tili jämförelse och börjar tala om en 
mängd arter ,7 som maa formodes at have sin Nord- 
grænse i det sydlige Skotland”. Hvarför har han ej 
förut upptäckt denna nya växtgeografiska gräns utan 
i sin Veg. (s. 87 — 89) talat om Skotland utan restrik- 
tion? Att i det följande ”de nærmest liggende Dele 
af de brittiske Öer 77 blott skall beteckna norra Skot- 
land kan man ju icke veta. Det skulle ocksa vara 
