204 
af ett visst intresse att veta hvilka dessa arter äro, 
som enligt Hr. Börgesens förmenande fâ antagas ha sin 
gräns i södra Skottland. Skulle det möjligen vara 
de manga arter, som i Batters lista angifvas frän 
Bute x ) sasorn enda lokal i Skotland? Bland dessa 
Annas emellertid ocksâ en del arter, som pa andra 
hall gâ nordligare och nâgra som öfverhufvudtaget 
blott äro kända frân spridda lokaler i Storbrittannien. 
Dâ der till kommer att nog ingen skotsk lokal, kanske 
ej heller nâgon annan, är sa otta nämnd i Batters 
lista, sa synes det icke orimligt att antaga, att detta 
är resultatet af att platsen är särskildt noggrannt 
undersökt, icke af att här de sydliga arterna plötsli- 
gen försvinna. Svârt vore ocksâ att förstä, hvilka 
förhallanden, som här skulle kunnat göra vidare fram- 
trängande norrut omöjligt för en grupp pâ ett 100-tal 
arter. Hade en sâdan väl genomforskad lokalitet i 
stället légat i landets nordligaste del, hade kanske 
den nyupptäckta gränsen försvunnit eller âtminstone 
fâtt omläggas betydligt. Att det skulle strida mot 
en postglacial landförbindelses möjlighet, att Skot- 
land nu har en mängd icke till Färöarne nâende arter, 
är ju en ren orimlighet. 
Gerna för mig kan Hr. B. kalla Halosaccion sub- 
arktisk, jag tillmäter i alla fall icke dessa benämnin- 
gar nagot vetenskapligt värde, men nog är det märk- 
ligt, att en af ishafvets mest spridda och. karakteri- 
stiska arter icke skulle kallas arktisk. 
När Hr. B. Säger att det är ”de samme Strömveje”, 
som tillfört Färöarne och. sydvestra (?) Island arterna 
och framkallat likheten i flora, sa beror detta pâ hans 
förutfattade meniug. Jag har icke haft nâgon sâdan, 
tvärtom, ända tili jag började kritiskt genomga Bör- 
gesens arbete, och de förhällanden började framträda, 
1 ) Det synes som om Batters än användt Bute som beteck- 
ning blott för ön af samma namn, än för heia grefskapet, som 
omfattar äfven Arran, m. fl. öar. Heia omradet är em. obetydligt. 
