257 
150 m. ö. h. Dâ jag icke kunnat identifiera den 
ined nâgon af Sternegks (Monogr. 1901) eller Osten- 
felds (Flora of the Færôes) grönlandicusformer samt 
dâ jag tror mig igenkänna den senare i en annan 
typ, har jag genom det nya namnet 1 ) velat fästa 
Herrar Specialisters uppmärksamhet vid ett kännetec- 
ken, som möjligen kan vara af värde. 
Uli. minor * grönlandicus Chab., som anträffades vid 
Bodö i dikeskanter utmed landsvägarna, hade visser- 
ligen bracteer af samma ljusa färg som föregaende, 
men den har en grof och kräftig, vanligen 85 — 40 
cm hög stjälk med alla subflorala stamled förlängda, 
samt korthariga, nagot köttiga, 40 — 50 mm langa 
och vid basen 8 — 12 mm breda samt därifran läng- 
samt afsmalnande mellanblad med grofva, nâgon gâng 
utätböjda sägtänd'er; blommor ofta parvis och inflore- 
scensen därför i allmänhet 2-sidig. Don är, efter allt 
att döma, identisk med exemplar frân Dovre, som 
Ostenfeld (Lunds Univ:s herb.) i April 1904 bestämt 
till groenlandicus (Chab.) Ostenf. G-renarna, som redan 
den 19 Juli börjat visa sig, utgä oftast frân det för- 
sta, nâgon gâng frân det andra subflorala bladparet. 
Dessutom fanns tydlig Rh. minor samt former, som, 
om de icke varit sä glatta, skulle hafva kunnat kal- 
las Rh. borealis och Rh. Drumond-Hayi, äfven dessa 
med ljusa bracteer. 
Sceptrum Carolinum flerestädes; Pedicular! s palus- 
tris f. borealis — Bodö vid Ronvik; P. hirsuta — 
nära Vardetoppen, exemplaren endast nägra cm höga. 
P. flammea — âterfanns pä den Schlegel- Arnellska 
lokalen vid Balvand; de fiesta individen voro emel- 
lertid redan den 30 | 7 i fruktstadium, hvadan jag 
endast erhöll ett blommande individ. Dess öfverläpp 
är tätt sammantryckt frân sidorna, tili färgen gullgul 
1 ) resimus betyder uppnosig eller uppkäftig och afser öfver- 
läppens tand. 
