268 
delafc ut den under namnet S. cotyledon var. macu- 
lata Læst. och âtminstone pâ ett exemplar betecknat 
den som hybrid. Sedan hade Murbeck âr 1893 be- 
stämt bade nämnda exemplar och Læstadii ß maculata 
sâsom hybrid. Schlegel- Arnells exemplar äro yppigare, 
nâ en höjd af ända till 23 cm och hafva en mera 
förgrenad infioreseens än mina, men visa för öfrigt 
samma intermediära typ som de. Bland Læstadii 
exemplar (var. maculata) har jag sett âtminstone ett 
som icke är hybridogent, utan tillhör ofvan omtalade 
S. cotyledon f. purpurata. Læstadii beskrifning 1. c. 
lyder sâlunda: — — — ’’Latera petalorum interna 
irregulariter, sed tarnen eleganter purpureo maculata”. 
Hade han skrifvit ”punctata” i stallet för maculata, 
sa hade det varit tydligt, att han endast afsett hybri- 
den, ej därjämte ofvannämnda f. purpurata. 
Saxifraga cœspitosa. De redan af Koch upp- 
ställda ytterlighetsformerna, a compacta och ß taxa, äro 
hvarandra sa olika, att, om man blott sett den ena, 
man vid den andras pâtrâffande ingalunda tanker pâ 
artgemenskap mellan dem. Den förra sâg jag pâ 
Rossnefjällens kala stenryggar bildande smâ tâta, 
bruna tufvor af forna bladrosetter, ur hvilkas midt 
ârets blad ej vâgade titta fram, men de rikt glandel- 
hâriga, mörka 2 cm höga stjälkarna reste sig ; bladen 
äro grundt flikade och flikarna trubbiga eller run- 
dade. Den andra formen ( ß laxa Koch) säg jag i 
härlig yppighet vid Balvand. Pâ längt hâll fâgnades 
ögat af saftigt gröna fläckar pâ klippafsatserna — 
hvilka jag trodde vara allt annat än S. cæspitosa. 
De bruna fjorârsrosetterna voro fullständigt täckta af 
ârets blad, rhizomgrenarna äro krypande och löst tuf- 
vade, stjälkarne 15 cm höga r bladen djupare flikade, fli- 
karna tillspetsade och heia växten fattigare pâ glandler. 
S. cernua — nâgra blommande exemplar saknade 
vid insamlandet yngelknoppar i bladvecken, men se- 
dan de stâtt inné i vatten 2 dagar, utvecklades de. 
