282 
finnas frân samma lokaler samt frân Göteborgstrakten 
i Sverige (C. cryptocarpa och C. filipendula Winslow). 
Pâ den sistnämnda fyndorten har storstadens utvidg- 
ning förstört naturen, hvadan det ej torde löna mödan 
att här söka efter C. Lyngbyei, men pâ de norska 
lokalerna torde battre résultat kunna ernâs. C. Lyng- 
byei kännes lätt igen pâ sina breda, ljusgröna, mari- 
tima-lika blad, sina pâ langa, fina skaft hängande ax 
samt sina breda, rent kastanjbruna, vanligen lang- 
sprötade axfjäll. 
Frân Sogn, Midtunvaag, har A. Btytt (Yegfhdene 
Sogn pag. 84) beskrifvit tvä i hvarandra öfvergäende 
former, C. salina ß cœspitosa och C. salina *obtusa , pâ 
hvilkas bildning säkerligen G. Lyngbyei influerat. 
Denna typ finnes äfven frân Jæderen, Hobberstad, 
Bryhn 1875, frân Romsdal, Gossen och frân Sönd- 
möre Hareide, Oye Dahl. Äfven frân Island har jag 
sett den. I Blytts samlingar ligger den äfven under 
andra namn än obtusa och cæspitosa, t. ex. conocarpa 
A. Blytt in schedis; salina *mutica Ands; subspathacea 
v. planifolia Wormskj. Frân Henän pâ Orust finnes 
den äfvenledes, tagen af K. Thedenius är 1860. 
Af öfriga distigmaticæ anträffades endast C. 
Goodenoughii och C. rigider , bäda alltid lätta att känna 
igen. Att den senare pâ det omräde, dar hon när 
den förras öfre gräns, hybridiserar med henne, torde 
vara otvifvelaktigt, men alltför ofta dömer man — heit 
visst felaktigt — all rigida frân dylika gränsomräden 
säsom hybrid. Jag säg denna gränsform pâ fiera 
ställen, men ingenstädes var den hybridogen. Genom 
tunnare, spädare och lifligt gröna blad samt svagare 
strän afviker den frân typisk rigida och närmar sig 
Goodenoughii. 
(Forts.) 
