6 
I denna frâga kunna uppenbarligen blott jemförande 
kulturförsök fälla det afgörande utslaget. I den tidigare 
literatur, som jag varit i tillfälle att rädfräga, föreligga 
meddelanden om dylika, i denna riktning niera màlmedve- 
tet genomförda undersökningar blott hos Peirce och Mi- 
rande. Peirce 1 ) omnâmner sâlunda kulturer af Cuscuta 
â arter af Euphorbia, Aloë. Juncus och Equisetum. I alia 
dessa fall nädde visserligen Cuscuta en viss grad af utveck- 
ling, men i allmänhet inställde sig här alltid förr eller se- 
nare hos de parasiterande Cuscuta- skotten sjukliga symp- 
tom, hvilka lato sig âterfora till ett infly tande af de i dessa 
växter befintliga, for Cuscuta skadliga substanser, sàsom 
mjölksaft (Euphorbia) och slem (Aloe), hvilka ledt till en 
förgiftning af parasitens haustorier, eller ock af stärkt skle- 
Nobbe omnämner som värdplantor Humulus, Salix, Acer, 
Cornus, Evonymus, Corylus och framhäller derjemte, att äfven 
tvâàriga grenar och skott af Fraxinus, Rhamnus, Evonymus, Ti- 
li a, Acer, Cornus och Corylus icke äro säkra for effektiva angrepp 
af Cuscuta europaea. — Nobbe, F. Döbner’s Botanik für Forst- 
männer Vierte Auflage. Berlin 1882. pp. 145, 510, 539, 572. 
H artig anför vidare, att Cuscuta europaea parasiterar pä 
Corylus, Salix, Populus, Prunus spinosa och särskildt pä Humulus, 
Urtica och Galium, att Cuscuta Epithymum uppträder ä Trifolium, 
Medicago sativa, Thymus, Genista , Calluna och Vitis. — H artig, 
R. Lehrbuch der Baumkrankheiten. Berlin 1882. pp. 23, 24. 
Bland iakttagelser, som anföras i Sorauers handbok, ma 
omnämnas, att Cuscuta europaea funnits parasiterande ä Salix, 
Populus, Aconitum och Solanum tuberosum, C. Epilinum ä Ra- 
nunculus arvensis och Rumex Acetoselia. — Sorauer, P. Hand- 
buch der Pflanzenkrankheiten. Zweite Auflage. Zweiter Theil. 
Berlin 1886. pp. 44, 45. 
Enligt Rostrup äro säsom värdväxter för Cuscuta europaea 
äfven att nämna Salix, Lycium barbarum , Ligustrum, Rosa, Ru- 
bus och Vinca major. — Rostrup, E. Plantepatologi. Koben- 
havn 1902. p. 120. 
Utöfver de i Hildebrands och Wittrocks arbeten nämnda 
växtformer, som i Skandinavien, Tyskland och Frankrike iakttagits 
säsom värdväxter för Cuscuta europaea, kunna sâlunda följande 
anföras: Lycium barbarum (Rostrup), Vinca major (Rostrup), 
Evonymus (Nobbe), Aconitum (Sorauer), Acer campestre (Wy d- 
ler), Fragaria (Mohl) och Populus (Hartig, Sorauer) jemte 
Jungermannia (Mohl), om äfven denna senare uppfattas som 
värdväxt. 
1 ) Peirce, G. J. A Contribution to the Physiology of the 
Genus Cuscuta. (Annals of Botany. Volume VIII. London 1894. 
p. 53. ï pp. 83 — 85, 95. 
