71 
för öfrigt äfven träffat phloëmet, der den var särdeles be- 
tydlig, samt xylemet. 
Pä icke fä stallen künde, som nämndt, iakttagas, att 
barkparenkymcellerna utvecklats utöfver den normala stor- 
leken, och att deras halt af kloroplaster i allmänhet var 
stärkt reducerad, under det att en mera framträdande rike- 
dom pä vatten gjorde sig i cellsaften stärkt gällande. 
Cellerna vid kontaktstället, hvilka sälunda voro nästan 
likvärdiga element och frän patologisk-anatomisk synpunkt 
kunna betecknas som hyperhydriska, hade uppkommit ge- 
nom den akt af abnorm väfnadsbildning, som Küster kal- 
lat kataplastisk hyperplasi x ). 
Impatiens parvißora DC. 
Â de Ställen af stam och bladskaft, der den parasite- 
rande Cuscuta insänder sina sugrötter, uppstä särdeles 
kraftiga hypertrofier, utgörande spolformiga ansvällningar, 
hvilka stundom mäta ända tili tredubbla tjockleken af nor- 
mala stamled, resp. bladskaft. Ifrägavarande hypertrofier 
härröra af kräftig volymförökning och sträckning i radi- 
al riktning af de klorofyllfattiga barkparenkymceller, som 
befinna sig mellan kollenkymväfnaden och kärlknippecy- 
lindern. En liknande förstoring och ökning lida äfven kärl- 
knippeelementen . 
De patologiska förändringarne af värdplantans väf- 
nadssystem äro äfven här att hänföra tili hyperplasi, men 
stâ i flertalet fall pä gränsen tili hypertrofi (sensu strictiori). 
Bvyophyllum calycinum Salisb. 
I redogörelsen för mina O/scwto-odlingar à Bvyo- 
phyllum har jag omnämnt, att värdväxtens stamled visa- 
de kräftig, lokal förtjockning längs en uppätstigande ven- 
sterspirallinje. som representerade den hypertrofierade an- 
x ) Küster, E. Pathologische Pflanzenanatomie. Jena 1903. 
pp. 149, ff. 
