79 
cellerna betydligt sträckta i längdriktningen (vinkelrätt mot 
epidermis), sâ att de antagit formen af palissadceller med 
längdaxeln riktad emot det inträngda haustoriet, som 
med sin spets representerade det centrum, dit alla dylika, 
palissadliknande barkparenkymceller konvergerade. 
Den rikliga utbildningen af abnormt stora, hyperhyd- 
riska barkparenkymceller ledde till slut dithän, att heia 
väfnadskomplexen utanför ifràgavarande celler (epidermis 
jemte kollenkym) brast sonder pä grund af det växande väf- 
nadstrycket inifran, förtorkade och icke sällan afstöttes, hvar- 
igenom stora, djupa remnor i värdplantans stam uppkommo. 
Säsom mera väsentliga punkter, som framgàtt ur 
ofvanstäende redogörelse, ma följande framhàllas. De af 
Cuscuta- haustorierna angripna Organen hafva hos anförda 
växtformer lidit en qvantitativ och i flertalet fall äfven 
qvalitativ förändring. Det senare gäller framför allt Sola- 
num nigrum och Datura Stramonium, ehuru äfven hos 
Elsholzia cristata den anomala väfnadsbilden är i nägon 
män att äterföra tili en förändring af väfnadernas natur. 
Af nära nog uteslutande qvantitativ art äro de undersökta 
förändringarne hos Impatiens parviflora, Bryophyllum ca- 
lycinum och Portulaca oleracea. 
I allmänhet synas här föreligga säväl hämningsbildnin- 
gar som meta- och hyperplasmer. I stället för ett mera diffe- 
rentieradt parenkym har trädt en nästan homogen cellväfnad, 
bildad af ofta abnormt stora celler, som uppkommit genom for- 
cerad sträckningstillväxt, hvilken orsakligt sammanhänger 
med det höga turgortrycket och ifràgavarande cellers stora 
vattenrikedom. Dessa förändringar, hvilka städse voro för- 
bundna med hämmad klorofyllproduktion, utgöra de för 
hypertrofi i egentlig mening karakteristiska egendomlighe- 
terna. Utan tydlig gräns gär denna abnorma väfnadsbild 
öfver i den, som utmärker kataplastisk hyperplasi, i det att 
cellerna i flertalet fall erfara, under inflytande af den steg- 
rade volymökningen, en tendens tili lifligare celldelning, 
