100 
Ställe har jag, under hänvisning tili undersökningar af Cha- 
tin, omnämnt, att anthocyanfärgämnet belinner sig hos Cus- 
cuta lokaliseradt i epidermiscellerna, icke sällan derjemte i 
de subepidermala barkparenkymcellerna 1 ), hvilken uppgift 
jag genom iakttagelser frân de senare ären kunnat bekräfta 
för alla de individ aî Cuscuta europaea, som jag i nämnda 
hänseende undersökt. Samma anthocyanlokalisation upp- 
gifves af Mir an de vara ràdande hos andra Cuscuta- arter. 
Mir an de har derjemte visât, att anthocyan icke sällan 
hos Cuscuta uppträder sâsom droppar, utskilda i ofärgad 
cellsaft, hvilket sälunda representerar ett nytt fall, der an- 
thocyan icke förefinnes sâsom homogen lösning i cellsaften. 
Till och med cellmembranerna synas stundom kunna vara 
imbiberade af anthocyan 2 ). 
Mirande har gjort en detaljerad undersökning öfver 
Cuscutéernas anthocyanfärgämne, dess egenskaper och re- 
Med all säkerhet är den stegrade anthocyanproduktionen här 
att äterföra tili ett inflytande af klornatrium, som ur den salthal- 
tiga marken upptagits i första hand af värdväxten och frân denna 
genom haustoriernas verksamhet sekundärt öfverförts i parasitens 
kropp. Anthocyanrikedomen hos C. halophyta torde sälunda vara 
analog med den kraftiga rödfärgning, som allmänt träffas hos 
Suaeda maritima och Salicornia herbacea, när de vegetera â 
mera torr, salthaltig mark. Om bildningen af anthocyan framgätt 
som direkt följd af cellsaftens salthalt eller den äfven hos C. ha- 
lophyta torde vara att uppfatta som ett sekundärt fenomen, framkal- 
ladt genom partiell fysiologisk uttorkning pa grund af koksaltets in- 
verkan, hvilket med säkerhet synes vara fallet med de anförda bägge 
halofyternas anthocyanfärgning, ma emellertid lemnas osagdt. 
Det torde kunna ifrägasättas, huruvida icke den relativt starka 
anthocyanfärgning, som utmärkte de af Norén â Gotska Sandön 
anträffade Orobanche- individen, är att tillskrifva en liknande orsak. 
Enligt uppgift hade dessa individ funnits växande â en strandvall 
blott nagra tiotal meter frân stranden, der sälunda substratets salt- 
halt ännu torde hafva varit relativt betydande. Denna förklaring 
utesluter tydligen icke, att anthocyanfärgningens intensitet der- 
jemte kunnat stâ i samband med stark insolation, hvilken, förstärkt 
genom den hvita sandens ljus- och värmereflekterande bakgrund, 
verkat som en kräftigt befordrande faktor. — Norén, C. O. Oro- 
banche alba Stephan *rubra Hooker funnen pä Gotska Sandön. 
(Botaniska Notiser för är 1903. Lund 1903. p. 287.) 
Se för öfrigt beträffande denna fräga Gertz, O. Studier 
öfver anthocyan. pp. LXVIII, LXIX; 131. 
*) Gertz, O. 1. c. pp. 342,343. 
2 ) Mirande, M. 1. c. p. 75. 
