132 
par si g för gröna växter i allmänhet, anser jag mig böra 
offentliggöra den, enär den kan blifva af betydelse för bo- 
taniska museer och andra växtsamlingar. 
De mest använda konserveringsvätskorna äro utan 
tvifvel alkohol- och fonnalinlösningar. af hvilka den senare 
genom sin betydligt större prisbillighet mimera nästan ut- 
trängt den förra. Bäda ha emellertid det feiet, att gröna 
växtdelar, och för öfrigt ocksä nästan alla andra växtfär- 
ger, blekas pä mycket kort tid vanligen redan efter 2—3 
veckor. 
Andra konserveringsvätskor äro mera ägnade att 
gifva växterna ett grönt utseende. Sadana vätskor äro t. 
ex. alkohol- eher formalinlösningar med tillsats af utspädda 
lösningar af kopparsulfat, -klorid, -acetat eher andra gröna 
salter. En annan ganska mycket använd vätska är 2,5-pro- 
centig lösning af laktofenol *) med en tillsats af 0,5 gm. 
kopparacetat och 1 gm. kopparklorid pr liter. Feiet med 
samtliga dessa lösningar är emellertid det. att äfven icke 
gröna växtdelar fä ett grönt utseende, dä de sjmas genom 
den gröna lösningen, äfven om de icke blifvit färgade af 
vätskan. 
En tredje grupp af konserveringsvätskor äro sadana, 
genom hvilka man söker sa att säga fixera den gröna fär- 
gen, sä att den bibehäller sig oförändrad, dä växterna öfver- 
föras i en vattenklar vätska. Det är med sädana vätskor 
jag gjort mina försök. 
Missfyckade eller däliga résultat har jag erhällit ge- 
nom att behandla växter med dels koncentrerad, dels ut- 
spädd kopparsulfat-, kopparklorid- och kopparacetatlösning, 
dels hvar för sig, dels blandade pä olika sätt. Mera lycka- 
de blefvo försöken med nämnda saltlösningar, dä de försat- 
tes med smä mängder klorvätesyra eher ättiksyra. Da jag 
slutligen försatte saltlösningarna med alkohol och formalin, 
) En del mjölk- och en del karbolsyra i blandning. 
