163 
8800 fot, samt dess omkrets 38400 fot. Heia arealen är 1495 
tunnland, deraf 1299 7 /s t. 1. äker, 138 5 /s t. 1. betesmark, 
32 7 / 8 tl. gärdsplatser samt trädgärd, 7 7 / 8 tl. skogsplantering 
samt 15 3 /4 tl. samfälde platser och vägar. 
Under de ättiosex är, som förflutit mellan de bäda 
kartläggningarne, skulle säledes — under förutsättning att 
inga fei vid de resp. mätningarne blifvit begängna are- 
alen hafva ökats med mer an 16 tl. Ön skulle alltsä hafva 
höjt sig, d. v. s. kustlandet blifvit bredare. Huruvida detta 
är fallet, vägar jag ej försöka afgöra, men säkert är, att 
nu för tiden arealen nästan ärligen minskas. Denna minsk- 
ning sker dels genom ras, dels derigenom att kustlandets 
strandgrusaflagringar af vägor och bränningar smäningom 
bortföras. 
Vid Hvens sydöstra udde, söder om Bäckviken, in- 
träffade i slutet af 1860-talet ett stört ras; ett 100 fot bredt 
och 400 fot längt stycke lossnade och störtade ned för den 
höga, branta strandafsatsen. Dylika, ehuru ej sä stora ras, 
lära nästan ärligen inträffa utefter öns heia södra och syd- 
vestra sida ända fram mot Kyrkbackens fiskläge. För en 
hemmansegare har pä detta sätt tvä tunnland jord gätt för- 
lorade. (Se: E. Erdman Beskrifning tili kartbladet Helsing- 
borg, s. 128.) 
Säsom bevis pä vägornas eroderande verkan anför 
Erdman, att vid hans besök pä ön 1879 uppgafs det, att kust- 
landets bredd under de 7 sista ären minskats med 30—36 
fot. (Se: Erdman, Bidrag tili Frägan om Skänes Niväför- 
ändringar). 
Erdman anser att en landhöjning eger rum och an- 
för säsom bevis för denna äsikt, att hafsgrus förekommer 
pä den del af stranden, som ännu ej blifvit förstörd. Om 
arealen verkligen ökats, bevisar detta säledes att det ge- 
nom landhöjning vunna omrädet varit större än det, som 
genom ras och vägornas härjningar gätt förloradt. 
