164 
I geologiskt afseende liknar ön det närbelägna skân- 
ska kustlandet: samma aflagringar af krosstenslera och 
krosstensgrus, diluviallera och diluvialsand, samtliga ofta 
stärkt kalkhaltiga. I stört sedt skulle man kunna säga att 
Hven utgör en jättelik lerklump. 
Krosstenslerans säväl som de skicktade lagrens mäk- 
tighet växla heit betydligt; sä är t. ex. i den branta strand- 
afsatsen sydost om den plats, der Kyrkbackens tegelbruk 
var beläget, krosstenlera synlig af mer än 70—80 fots 
mäktighet. Pâ nordligaste delen af öns norra sida synes i 
den branta afsatsen 2—3 fot krosstenslera pâ fin skicktad 
(diluvial-) sand, hvars synliga mäktighet tyckes vara 40— 
50 fot. Strax vester derom utgöres hela afsatsen af gul 
krosstenslera med sten. 
Säsom bekant, utgöres krosstenslerans underlag an- 
tingen af den fasta berggrunden eller af skicktade sand- 
och lerlager. Pâ Hven synes sistnämnde förhällande ega 
rum. Underlaget för de utmed kusten blottade diluvialaf- 
lagringarne är ingenstädes med full säkerhet iakttaget, 
och man vet säledes ej med säkerhet om de hvila pâ fasta 
berglager eller i sin ordning pâ krosstenslera. Diluvial- 
lagrens stärkt uppresta läge vid säväl norra som syd- 
östra stranden, nästan i nivâ med hafsytan, antyder att de 
sannolikt fortsätta djupt därunder. 
Pâ grund af detta förhällande, äfvensom deraf att lik- 
nande lager under 20—25 fot krossstenslera anträffats sä- 
väl midt pâ ön som i nordöstra delen af densamma, anser 
Erdman, »att det torde kunna ifrägasättas huruvida den 
öfver vattenytan nu liggande delen af ön Hven môjligen 
är uppbyggd uteslutande af lösa jordarter, hufvudsakligen 
diluvial- och moränbildningar». (Se; ‘Erdman, Beskrifning 
tili kartbladet Helsingborg.) 
Pâ öns östra sida, mellan Bäckvikens, Hakens och 
Husviks Fisklägen, är stranden kantad af strandgrusaflag- 
ringar, som höja och sänka sig r}"ckvis med en eller fiera 
terrassformiga afsatser. 
