191 
Havsvattnets inflytande pâ grobarheten hos 
fröna av nägra skandinaviska växter. 
Av Âke Akerman. 
Det är ett sedan länge bekant faktum, att âtskilliga 
växters frukter och frön under lânga tider kunna driva 
omkring med havsströmmarna utan att förlora sin gro- 
ningsförmäga. Sa har man ju t. ex. vid Norges kust fun- 
nit frön av Entcida- och Mucima- arter, som av golvström- 
men transporterats dit frân tropiska Amerika, och vilka 
visât sig grobara, trots att de en läng tid mäste hava varit 
utsatta for havsvattnets skadliga inverkan. (7). 
Att denna transport av frukter och frön pâ havsytan 
kan vara av stör betydelse för växternas spridning, fram- 
gär pâ ett synnerligen eklatant sätt av de undersökningar, 
som under de senaste ârtiondena företagits over florans âter- 
invandring till Krakatau (5). Genom ett fruktansvärt vulka- 
niskt utbrott i augusti är 1883 dödades nämligen under ett 
tacke av glödande stenar allt levande pâ denna ö. Ar 1897 
hade emellertid Krakatau trots sitt avskilda läge âter att upp- 
visa icke mindre än 53 fanerogama växter, av vilka 32 eller 
omkr. 60 % mâste hava forts dit med havsströmmarna. 
Dâ Ernst âr 1906 besökte ön, hade fanerogamernas antal 
stigit tili 92, och av dessa torde omkring 70 % hava dittran- 
sporterats pâ havsytan. (5). 
Havets och havsströmmarnas stora betydelse som 
spridningsagens har ocksä med skärpa framhâllits av en 
mängd växtgeograliska forskare säsom Darwin (4), Hem- 
sley (6), Schimper (11), m. fl. Även Sernander (13) 
tillskrifver »havsdriften» en mycket viktig roll vid väx- 
ternas vandringar. Sä anser han ju t. ex., att de s. k. 
I/ex-väx terna ej, sâsom Gunnar Andersson (1) m. fl. 
vilja göra troligt, vandrat längs Sveriges västkust upp tili 
sitt nuvarande utbredningsomräde i södra och sydsvästra 
Bot. Not. 1912. 
