Norge, utan att dessa transporterais dit over Skagerack 
och Nordsjön. 
För växtgeografien är det darf ör utan tvifvel av stort 
intresse att fâ fastslaget, hur pass stor olika frukters eller 
fröns förmäga är att uthärda submersion. Experiment i 
denna riktning ha ocksä företagits i ganska stor utsträek- 
ning bland annat av Darwin (4), Berkeley (4), Martins 
(8), Porshild (9) och Birger (2). Av dessa experiment 
framgâr, att en mängd frön mycket väl tâla att under gan- 
ska läng tid (en mânad eller längre) vara utsatta för inver- 
kan av saltvatten, utan att de fullständigt förlora sin för- 
mäga att gro. Vad specielt den skandinaviska floran be- 
träffar har Birger (2) i sin avhandling en sammanställning 
av resultaten av de i detta hänseende gjorda undersök- 
ningarna, av vilken framgâr, att en ansenlig procent af de 
hittills undersökta (omkr. 80) fröslagen visar en förvänande 
resistens mot havsvatten eller saltlösningar av havsvattnets 
koncentration. 
Med resultaten av dessa experiment för ögonen skulle 
man möjligen vara benägen att tycka denna fräga för sä 
vitt det gäller den skandinaviska floran vara deflnitivt löst 
och allt vidare arbete inom detta gebit vara av ringa eller 
intet värde. Om man emellertid betänker, att de olika for- 
skarnas experimentella anordningar i mänga fall lämna 
ganska mycket övrigt att önska, [sä har Darwin arbetat 
med artificielt havsvatten. Ibl. ha inga kontrollförsök ut- 
förts (Martins).] och dâ deras résultat ofta högst betydligt 
avvika frän varandra, skulle det säkert vara av en viss be- 
tydelse att änyo upptaga denna fräga tili behandling, i syn- 
nerhet om man i sin experimentella anordning künde lyckas 
komma förhällandena i naturen sä nära som möjligt, samt 
om man arbetade med ett stort och sä vitt möjligt likfor- 
migt material, sä att de erhällna resultaten ätminstone tili 
en viss grad bleve direkt jämförbara. 
Sommaren 1910 företog jag därför pä uppmaning av 
prof. S. Murbeck och med ekonomiskt understöd frän 
