202 
en framtid skall jag möjligen bliva i tillfälle, dels att kon- 
trollera dessa résultat och dels möjligen ocksä att avgöra, 
om ett eller nagra av de i havsvatten förekommande sal- 
terna pä dessa fröslag kunna verka som groningsreiz, 
eller om det blott är vattnet som härvidlag är av betydelse. 
I vattnet förekommande mikroorganismer och deras av- 
söndringsprodukter kunna härvidlag säkert ocksâ spela en 
viss roll. 
Alla de av mig i detta hänseende undersökta halo- 
phyterna visa, som man ju pä förhand künde vänta, en 
förvanande resistens mot havsvattnets skadliga inverkan. 
De tyckas mycket väl tâla en mânads submersion, utan att 
deras grobarhet väsentligen nedsättes, vilket tydligt fram- 
gär, om man granskar groningstabellen â sid. 200. T. ex. 
Asparagus officinalis, Beta maritima, Cochlearia-a.vx.ev, Ely- 
mus arenarius, Lathyrus maritimus (nägon minskning 
beroende pa att här, liksom hos övriga leguminoser, de 
icke hardskaliga fröna lätt förstöras av bakterier), Matrica- 
ria maritima, Plantago maritima. 
Av stört intresse synes det mig vara, att samtliga de 
av mig i detta hänseende undersökta Graminéernas frön 
visât sig sä väl uthärda en mânads submersion. Möjligen 
beror detta därpä, att de kanske — liksom Brown (3) och 
Schroeder (12) visât för sädesslagen — äro omgivna av 
en selektiv permeabel membran, som släpper genom vatten 
och ett fätal däri lösta ämnen, men utestänger de fiesta i 
vatten lösta neutralsalter. Over dessa förhallanden hoppas 
jag genom fortsatta undersökningar i en framtid kunna 
sprida nytt ljus. 
Att med stöd av derma och förut företagna liknande 
undersökningar draga nägra mera generella slutsatser an- 
gäende större systematiska eller biologiska växtgruppers 
olika förmaga att uthärda submersion är, som det vid en 
granskning av den föreliggande litteraturen framgär, omöj- 
hgt, om man undantager halophyterna, vars frön sä gott 
som genomgâende visât stör resistens mot havsvattnets 
