242 
hittills i Sverige blott varit känd frân ett 50 — 100 km. 
brett bälte längs finska gränsen. Om man bortser frân 
att den av N. A. Svensson anträffats vid Paijeb Kajtum- 
jaure, som ju ligger heit nära Tome Lappmarks gräns, 
har den alltsä ännu ej päträffats i heia Lule Lappmark 
eher over huvud taget vaster om Kalix älv. 
Under den gängna sommaren har jag emellertid 
funnit den i Gellivare, där den växte under följande för- 
hällanden. Omkring Gellivare samhälle utbreda sig myc- 
ket vidsträckta glaciofluviala grusplatäer, som bilda rätt 
omfattande zoner och öar av torr mark i de oftast för- 
sumpade, av myrar täckta moränvidderna. Dessa sand- 
marker äro bevuxna av en myc.ket xerofil vegetation , 
nämligen av typisk tallhed, ofta nägot uppblandad med 
gran. Undervegetationen är mycket enformig. Fältskik- 
ten bestä sä gott som enbart af Calluna vulgaris, Arcto- 
staphylos- och Vaccinium-arter , men äro sällan slutna, 
utan deras kommensaler bilda vanligen smä ö-förmiga 
partier i det nästan fullständigt sammanhängande botten- 
skiktet. Detta bestär mestadels av Cladina- och Clado- 
nia- arter jämte enstaka Polytrichum. 
I denna enformiga vegetation fann jag den 2 juli 
1912 strax norr om Gellivare samhälle sju blommande 
individ av Polemonium Coeruleum, vilka jag vid närmare 
undersökning fann vara typisk campanulatum. Att den 
förekom i denna miljö var ju ganska egendomligt, efter- 
som den som spontan huvudsakligen hör hemma bland 
ängs- och myr-seriernas kommensaler ( 1 ; 6 , 74, 97, 108; 
8). Det visade sig ocksä, att. den här ej var ursprung- 
lig i det den växte tillsammans med nägra individ av 
Ranunculus acris, Cer astiuni vulgare (huvudformen), 
Chamcenerium angustifolium och Festuca elatior , vilka bil- 
dade en liten grön fläck, som bjärt stack av mot den grä- 
gröna ljung- och lav-formationen. Det var tydligt att här 
förefanns en liten koloni av ruderatväxter. Även pä an- 
dra platser i skogen anträffades djdika smä fläckar av 
