243 
sâdana, bland vilka ja g dock ej lyckades finna Polemo- 
nium. Môjligen hade dessa ruderartkolonier uppstâtt ge- 
nom att gräsfrö transporterais genom skogen ut till om- 
givande utdikade myrmarker i och för sâdd, och därvid 
en del spillts under vagen; eller ocksâ hade detta skett 
vid forsling av ho under vintern. 
Som bekant har Heintze funnit Polemonium *cam- 
panulatum under liknande förhällanden i Tromsô amt, 
nämligen omkring fjällstugorna och vid de vägar, som 
leda tili dem frân finska och svenska lappmarkerna. Se- 
dan han pâpekat att arten sannolikt spritt sig till dessa 
lokaler genom frön, som medföljt kreatursfoder, söker han 
hävda, att arten företrädesvis har finnarna att tacka för 
sin spridning, och detta icke blott inom Sveriges och 
Norges landamären, utan âven till de bâda lânderna frân 
Finland» ( 12 , 50). Emot denna uppfattning hava Sim- 
mons och Sterner opponerat sig ( 13 ; 14 ). Och ehuru vâx- 
ten pâ den av mig funna lokalen förekommer pâ ett sätt, 
som nâgot stöder Heintzes âsikt, synes det mig likvâl, 
som denne i otillâtligt hög grad generaliserat beviskraf- 
ten av sina egna iakttagelser. I Tome Lappmark före- 
kommer ju växten synnerligen ofta som komponent i na- 
turliga samhällen (8), och därför är det högst osannolikt 
att den i vârt land mer an i den övriga delen av sitt ut- 
bredningsomrâde skulle för sin spridning vara beroende 
av människans medverkan. 
Sâsom delvis av den ovan givna framställningen 
torde framgâ, är P. *campanulatum en nordöstlig form 
med ett ât sydväst ganska skarpt begränsat utbrednings- 
omrâde. Huru längt detta strâcker sig ât öster är väl 
knappast ännu utrett. Sä vitt jag vet finnes ej i littera- 
turen nägra bestämda uppgifter därom. Visserligen om- 
nämner Cajander, att han i Lena-omrädet funnit P. coe- 
ruleum, men antyder ej, vilken av dess mânga former 
de funna individen tillhörde (5). Att P. campanülatum 
ej när sä längt ât öster eller ens bortom Vita havet sy- 
