244 ' 
nés i nâgon mân framgâ av att i den av Kejserliga Bo- 
taniska Trâdgârden i St. Petersburg utgivna förteckningen 
over de arter, som av Pohle insamlats pà Kolgujew sak- 
nas P. *campanulatum, medan den däremot upptager tre 
andra arter av detta släkte, bland dem P. acutiflorum 
Willd. ( 7 ). Att dôma av de bàda exemplar som av den- 
na form (riktigare P. coeruleum f. acutiflorum Willd.) 
finnes i Lunds universitets herbarium, och af vilka det 
ena insamlats av Kjellman vid St. Laurence bay 1879, 
stär den emellertid P. campanulatum synnerligen nära 
och torde huvudsakligen skilja sig frân densamma genom 
att den saknar glandelhâr pâ kronbladens kanter, vilka 
däremot torde vara ett utmärkande kännetecken för *cam- 
panülatum. Till denna f. acutiflorum torde man även 
närmast fà hänföra den P., coeruleum f. ovatum Ledeb. 
som av Kjellman och A. N. Lundström insamlats pä No- 
waja Semlja, Sinus Rogatschew 1875, och av vilken 
exemplar finnes i nyssnämnda herbarium. I detta sak- 
nas däremot exemplar av P. * campanulatum frân länder= 
na öster om Vita havet. 
Om följaktligen sistnämnda subsp. möjligen ej när 
öster om denna havsarm och alltsä är endemisk i Fen- 
noscandias nordligaste del, fâr man väl närmast uppfatta 
den som en klimatisk modifikation av huvudarten. I sä 
fall ligger det väl närmast till hands, att den uppkommit 
under den andra nedisningen i den isfria zon, som da 
sannolikt förefanns vid Fennoscandias ishavskust, under 
det huvudarten var undanträngd tili mellersta Europa. 
En sâdan äsikt skulle möjligen kunna stödjas av, att den 
nordliga formen ännu är ganska skarpt begränsad tili sitt 
ursprungliga gebit och kringliggande omräden. Dock 
kan det ej nekas att detta argument i viss mân försva- 
gas av ett par andra fakta. Dels finnes nämligen även 
huvudarten inom detta omräde. Dock är den troligen 
där betydligt sällsyntare och sannolikt förvildad ur träd- 
gärdar. Dels är P. * campanulatum tämligen klent begrän- 
