294 
rullade kanter. Däremot stämma vâra exemplar af G. erec- 
tum Huds. väl öfvererens med af Braun i Kerner, Flora 
exsiccata Austro-Hungarica, n. 2210, utdelade, ja. réalisera 
artens typ nästan ännu bättre än dessa. 
Af dess utbredning i Sverige att döma, synes G. erec- 
tum Huds. vara en jämförelsevis sen inkomling här, dock 
med alla utsikter att en gäng vinna full medborgarrätt i 
den svenska floran. 
Subspec. elatum (Thuill. som art) Hartm.: högväxt, slak; 
stjälk grof, omkring 3 mm i diam., men vek, smutsigt grön, 
glatt eller tint borsthârig, intern odier ända 12 cm länga, nedtill 
föga uppsvällda; bladen bredt omvändt-äggrundt lancettlika, 
omkr. 20 mm länga, 6 mm breda, rundtrubbiga med myc- 
ket kort och fin spets, tunna, genomskinliga, med tydligt 
ädernät, mörkgröna; blomställning utbredd, dess nedre gre- 
nar utstäende, förlängda, fäblommigare än hos hufvudarten, 
eljest ungefär som hos den, blomskaft dock kortare, 2 mm 
länga; blommor mindre än hos hufvudarten, 3 mm vida; 
frukter mycket smä, knappt 1 mm länga. — Blommar om- 
kring en mänad senare än hufvudarten. 
Utbvedn.: Sk. skogsäng vid Näsbyholm (Herman Nils- 
son, aug. 1892 etc.; Ernst Wickström, juli 1894; Aug. Heintze, 
aug. 1901); Ystads sandskog (Gösta Jönsson); Svalöf (Nils 
Sylvén). — Upl. Längängen i Danderyd, pä trädgärdsplaner 
(Aug. Berlin, H. T. Benckert). 
Hit hör Galium Mollugo L. var. nemorale Heintze i 
i Bot. Not., 1900, p. 279. 
Verklig G. elatum Thuill. synes alltsä vara mycket 
sällsynt i Sverige, och om man fränser frän lokalen i Dan- 
deryd nära Stockholm, dit den tydligen kommit med gräs- 
frö, inskränkt tili Skäne. Exemplaren frän Näsbyholm stäm- 
ma fullkomligt öfverens med Elisée Reverchon. Plantes de 
Corse, n. 431, hvilket citeras af Braun. Stockholmsexem- 
plaren tillhöra en pä kontinenten vanlig typ med glatta 
stjälkar och nägot fastare blad. Ystadväxten päminner 
nägot om följande form. 
