297 
Andersson, Gunnar och Birger, Selim, Den norr- 
ländska florans geograflska fördelning och invand- 
ringshistoria med särskild hänsyn till dess svdskan- 
dinaviska arter. — Norrländskt handbibliotek. V." Uppsala 
1912. VI -f- 416 sidor. Pris 6 kronor. 
Det stora uppsving som den svenska växtgeografien 
under det sista decenniet ernätt i sina olika grenar — 
växttopografi, vegetationslära, och postglacial växtpaleonto- 
logi — har gjort "det allt svärare att överblicka det alltmera 
hopade detaljmaterialet. Den översikt över en del av det- 
samma, som ovannämnda forskare nu lämnat, har därför 
länge avvaktats med det livligaste intresse. 
Efter att i det första kapitlet ha lämnat en värdefull 
historik över det hittills utförda forskningsarbetet, giva för- 
fattarna i det andra en indelning av omrädets arter med 
hänsyn tili deras värmebehov. Därigenom erhällas följande 
grupper: 1) Fjällarter, som hava centrum av sin utbred- 
ning ovan skogsgränsen och vilkas värmekrav torde mot- 
svara 4°— 9° C. juiimedeltemperatur. 2) Nordiska arter, som 
tillfredställas av de temperaturer, vilka den kallare delen 
av den kalltempererade zonen erbjuder (9°— 14° C. julitem- 
peratur). 3) SydskflndinaAuska arter, vilkas A 7 ärmekrav äro 
tillpassade för temperaturen i sydliga Skandinavien och 
Central-Europa(14°— 16° C. och högre)."Mellan dessa grupper 
linnas övergängsgrupper. — Med häns) 7 n tili arternas för- 
hâllande tilT fuktigheten delas de i xerofyter, tropofyter, 
mesofyter och hvdrofyter. Genom kombination aA 7 de bäda 
indelningsgrundêrna erhällas i Norrland 14 olika ekolo- 
giska artgrupper. 
Därefter lämnas en ingâende analys av omrädets geo- 
logiska och topografiska egendomligheter, och deras in- 
flytande pä de skilda arternas utbredning. Särskilt intres- 
sänt är den kalkrika markens betydelse för fördelningen 
av de extrema typerna: »Det förefaller ätminstone inom A T är 
flora vara sä, att en del arter, som inom sitt egentliga kli- 
matiska omräde förekomma pä all slags mark, inom sina 
gränsomräden föredraga kalk (t. ex. Anthyllis och Vicia 
süvatica)». Även pä de växtfvsionomiska förhällandena in- 
verkar markens kalkhalt, i dèt att pä kalkrik mark de me- 
sofila tropofyterna ha vida lättare att reda sig mot xerofy- 
terna än pä kalkfri. — Den topografiska utredningen ger 
A 7 id handen, att landets detaljkonfiguration i mycket hög 
grad inverkar pä lokalklimatets karaktär, och därmed ocksä 
högst väsentligt pä florans sammansättning. Kanske egen- 
domligast i detta hänseende äro de s. k. sydbergen. De ha 
förut i litteraturen benämnts än bergrötter, än sydlutor, 
och utgöras av mot söder \ 7 ända branter, nedtill kantade 
aA 7 frän berget lösgjorda blockmassor. Sydbergets mot 
söder vända brant kallas hammare , den ovanför liggande 
m. 1. m. horizontella ytan dess platä , de nedanför belägna 
blockmassorna benämnas rasmark , och den senares av 
flnare material bestäende översta del, som när fram tili ham- 
maren, kallas bergrot. Den vanligen smala remsa av plan jord. 
