34 
är denna, som sagt ofta mycket kraftiga vattenextraktion, 
som Müller-Thurgau anser- som dirékta orsaken tili att 
växterna dö av frost. Kölddöden blir saledes enligt 
honom ingenting annat än en uttorkningsdöd, ehuru väl 
att märka, uttorkningen härvid sker sa gott som ögon- 
blickligt, yilket växterna skulle ha svarare att fördraga 
än en langsam sadan. Ett stöd härför ser Müller- 
Thurgau i det förhällande att i vatten svällda frön gan- 
ska lätt förlora sin grobarhet, om de frysas, under det 
att de mycket väl tâla att sa smâningom intorka. 
Denna Müller- Thurgaus tolkning av kölddödens 
orsaker har även accepterats av Molisch för de fall da 
växterna dö pâ grand av isbildning i intercellulärerna. 
Det finnes emellertid, som Molisch visât, en hei del 
växter, som dö vid laga temp, över 0°, alltsâ utan att 
en isbildning ägt rum. Framför allt är detta fallet med 
tropiska Örter t. ex. Episcia bicolor, Achimenes sp., Tra- 
descantia discolor och Begonia scandens. Detta slag av 
kölddöd, som enligt Molisch skulle bero pâ av den laga 
temp, förorsakade förändringar eller förskjutningar i de 
kemiska omsättningarna och eventuelt därav följande 
förgiftningar av protoplasman, förekommer nog även 
hos en del av den tempererade zonens niera sensibla 
växter. 
Om den Müller-Thurgauska uttorkningsteorien är 
riktig, och därom äro nog de fiesta numera ense, sä föl- 
jer ju därav med stör sannolikhet, att en växt, som för- 
fryser, dödas redan vid isbildningen eller under själva 
frysningen, och ej, som Jul. Sachs och andra ansett, 
vid upptinandet. Bade Müller-Thurgau och Molisch 
ha ocksâ i manga fall ovederläggligen visât detta genom 
att frysa växtdelar, vilka da döden inträder förändra 
färg eller utsöndra skarpt luktande ämnen. 
Det gamla pâstâendet, att man ofta skulle kunna 
rädda frusna växter frän döden genom att lata dem 
längsamt upptina, har ocksâ utom i ett par fall (äpple 
