35 
och biad av Agave) genom av M.-T. och Molisch före- 
tagna exp. visât sig vara alldelas ogrundat, vilket icke 
hindrar, att man ännu här och var kan fa se detsamma 
ater nppdyka i litteraturen. 
Tack vare dessa nn refererade mycket gedigna un- 
dersökningarna kan man med sa gott som absolut sä- 
kerhet pâstâ, att det är den intercellulära isbildningen 
och den därav följande vattenextraktionen, som är or- 
sak tili att en sa stör del av vâra växter dö vid vinterns 
ankomst. Den av Molisch upptäckta kölddöden, som 
ej var förorsakad av en isbildning, kan ju möjligen lik- 
som ocksa av isbildningen förorsakad lädering, i mera 
sällsynta fall vara skadliga eller tili och med dödande. 
Nu finnes det ju som bekant en mängd växter, som 
täla mycket stark köld, utan att de taga skada. Ja, 
säkerligen finnes det manga, som mycket väl fördraga 
temperaturgrader sa lâga, att även cellens innehall där- 
vid stelnat tili en fast isblandad massa, ty hur högt än 
det osmotiska trycket genom vattenextraktionen under 
isbildningen kan stiga och denna i följd därav försväras, 
sä kommer man ju till sist tili en punkt där vatten och 
de däri lösta ämnena samtidigt överga i fast form, den 
eutektiska punkten. Den ligger för växts after enligt 
Mez vid — 6°. Aven om detta tal är för h ögt, och de 
kapillära krafterna härvid kunna vara av en viss bety- 
delse, sa far man väl ända taga för givet, att vid — 
20° icke längre finnes nagot vatten i fiytande form i 
cellens inre. Manga växter tala emellertid ännu myc- 
ket lägre temp., förutsatt att transpirationen ej blir för 
stark, vilket ju, inom parentes sagt, alltid är en fara 
för de övervintrande växterna, da de leva under för- 
hâllanden av fysiologisk torrhet. 
Gtoeke har lyckats tränga dessa fragor närmre in 
pa livet, genom att jämföra halten av lösliga äggvite- 
ämnen i prässaft av förfrusna och icke frusna växter 
av samma art. De förfrusna vis ade sig härvid genom- 
