37 
ocksâ vara fallet genom att lata blad eller andra växt- 
delar upptaga kolhydrater eller mannit, varvid deras 
köldresistens betydligt förhöjdes. Genom dessa experi- 
ment fick L. en frân biologisk synpunkt acceptabel för- 
klaring tili den av honom gjorda iakttagelsen, att alla 
icke snbmersa vintergröna växter, da temp, i november 
och december sjunker, omvandla den i kloroplasterna upp- 
lagrade stärkeisen tili lösliga kolhydrater. En sadan 
omvandling av stärkeisen vid laga temperatnrer hade 
förut iaktagits av Müller-Thurgau, Russow och Eischer, 
men dessa ansago densamma blott vara av betydelse ge- 
nom att försvara vattenextraktionen, vilket, som redan 
framhâllits, ej kan bereda växterna nagot mera effektivt 
skyddsmedel mot köld. Med kännedom om dessa av 
Lidforss konstaterade förhallanden far man ocksâ en 
förklaring tili den sedan länge gjorda iakttagelsen, att 
ett av de bästa medel man äger för att skydda ömtäli- 
ga kalljords växter mot köld, är att sätta dem i tillfälle 
att livligt assimilera, sä att stora mängder kolhydrater 
knnna npplagras. 
Att alltför riklig tillgang tili kvävehaltiga närings- 
medel visât sig göra växter känsliga för frost beror en- 
ligt Lidforss därpa, att en ökning av kvävemängden i 
cellerna är ägnad att framkalla en stegrad äggvitebild- 
ning, vid vilken stora mängder kolhydrater förbrnkas, 
sä att koncentrationen i cellerna av'dessa blir mindre, 
medan samtidigt äggvitehalten stiger. 
Den Lidforsska npptäckten, att de lösliga kolhydra- 
terna äro av allra största betydelse för de övervintran- 
de växterna sasom skyddsmedel mot förfrysning, sät- 
ter oss även i stand att förklara en mängd andra förr 
gatfulla fakta som t. ex. det att växterna i de fiesta 
fall visât sig lättast skadas av frost pâ varen, vilket 
tydligen beror därpa, att stärkeisen för tidigt regen er e- 
rats. I samband härmed torde det knnna vara lämpligt 
omnämna, hur Lidforss pâ ett annat Ställe i ett kon- 
