38 
kret fall visât, hur farlig en för tidig stärkelseregene- 
ration kan vara. Vid jämförelse mellan köldresistensen 
hos en röd, anthocyanhaltig form av Veronica hederœfo- 
lia och den »normala» gröna formen, visade sig den f or- 
ra myeket lättare skadas av köld pâ varen, säkerligen 
beroende därpä, att den absorberade mera värme under 
de kritiska vârdagarna och i följd därav för tidigt re- 
genererade sin stärkeise. 
V ad anthocyanen beträffar, sä kan denna, som Lid- 
forss ocksâ framhaller, bade vara nyttig och skadlig i 
detta hänseende. Manga anthocyanhaltiga växter, som 
ej äro sä lätt utsatta for att skadas pâ varen, som 
den ovan omtalade Veronican, kunna genom den av 
anthocyanen förorsakade större värmeabsorption assimi- 
lera livligare under hösten och pâ detta satt skaffa sig 
mera kolhydrater än de gröna formerna. 
Redan innan Lidforss’ nu refererade undersök- 
ningar förelägo i tryck, hade Mez i Flora 1905 offent- 
liggjort ett arbete, i vilket han framställt en synner- 
ligen fantastisk teori om kölddödens orsaker. Mez för- 
nekaf riktigheten av den Müller-Thurgauska upp- 
fattningen av kölddöden som en uttorkningsdöd och 
anser, att blott i undantagsfall uttorkningen kan vara 
skadlig. Däremot hall er han för avgjort, att det, säsom 
Pfeffer ansäg, för varje växt finnes ett bestämt temp.- 
minimum, som ej kan underskridas, utan att växten i 
fräga skadas därav. Intressanta äro hans experiment 
med underkylda och icke underkylda stjälkar av Impa- 
tiens parviflora. Av dessa framgick nämligen, att isbild- 
ning blott var skadlig, om stjälken först varit under- 
kyld. Nu är ju emellertid denna växt en av de känsli- 
gaste i värt klimat, och intressant vore därför att fä 
fastslaget om dessa iakttagelser äro av allmän giltighet. 
Orsaken tili att sä manga växter mycket väl kunna 
täla mycket lag temperatur beror enl. Mez icke blott pä 
att deras temperaturminimum ligger mycket lägt, utan 
