39 
fastmer därpä, att det vid isbildningen frigjorda vär- 
met ej bortledes utan stannar kvar i vävnadernas inre 
pâ grand av att den bildade isen liksom ocksa växter- 
nas överhnd äro dâliga värmeledare, varigenom ett un- 
derskridande av dess temperaturminimum förhindras. 
Stärkelsens omvandling tili socker ocb fett skulle vara 
av betydelse som skyddsmedel därigenom, att värme 
frigjordes, da dessa i cellsaften lösta ämnen vid isbild- 
ningen övergingo i fast form. 
Till denna underbara nppfattning bar Mez kommit 
genom sina med Impatiens gjorda experiment. Gar 
man emellertid tili förhallandena sâdana de te sig i na- 
turen, förstar man utan vidare, att denna värmeproduk- 
tion är alldeles otillräcklig att skydda t. ex. sä tunna 
växtdelar som ett granbarr, som täler mycket laga temp., 
frân att förfrysa. Mez’ teorier ha tili synes bekräftats av 
ett par hans lärjungar Apelt, Rein och Voigtländer. 
Da utrymmet för denna uppsats är mycket begränsat, 
kan jag ej ingâ pâ nâgon granskning av deras résultat. 
Dock har jag ansett mig böra papeka, att dessa ofta 
mycket väl skulle kunna tolkas efter den Lidforsska upp- 
fattningen, som dessa författare ej känna tili, troligen 
beroende pâ att Lidforss’ -arbete är offentliggjort i en 
visserligen icke svartillgänglig, men i ntlandet dock föga 
uppmärksammad publikation. 
Alla liittills omnämnda forskare ha sa gott som 
uteslntande gjort sina iakttagelser över kölddöden pâ 
högre växter. Ar 1910 utkom emellertid ett arbete av 
Bartetzko over mögelsvamparnas förfrysning, som är 
av ganska stört intresse, emedan det visar i hur hög 
grad köldresistensen hos dessa är beroende av yttre 
förhallanden. Bartetzko har nämligen odlat Asper- 
gillus niger, Penicillitm glaucum och ett par andra 
mögelsvampar pâ närlösningar, vilka utom de nödvän- 
diga ämnena innehallit socker, glycerin eller nitrater av 
kalium och natrium i olika konc. Da han sedan frusit 
