45 
ningar künde pâvisas, sâvâl i radial som tangential rikt- 
ning, var det tydligt, att polyandrien ej berodde pâ tillvaron 
ai' talrika ständarkransar utan pâ kongenital dubblering i de 
ursprungliga androeceal-anlagen. Med dessa résultat kommer 
man till en helt annan uppfattning af androeceet hos Papa- 
veroideæ : det sammansättes af blott tvâ kransar anlag, iso- 
mera med hyllekransarne och alternerande med dem. Genom 
denna enkla tolkning af androeceet bortfalla med ens de 
stora skiljaktigheter i blombyggnaden, som man trott existera 
mellan de egentliga Papaveraceerna och de nârstâende grup- 
perna och hvilkas förklaring beredt sa mycken svârighet. 
Den hos vissa Papaveroideer förekommande pleiomerien i gy- 
næceet torde nämligen liksom polyandrien bero pâ klyfningar. 
Afven om man ât familjen Papaveraceœ ger den vid- 
sträckta omfattning, den här fâtt — förf. hänför dit sâsom 
andra underfamiljer Pteridophylloicleœ (nyuppstâlld och om- 
fattande det hittills i mângt och mycket misstydda mono- 
typiska japanska släktet Pteridophyllum) samt Hypecoideœ 
och Fumarioideœ — företer den efter förf:s undersökningar 
en i stört sedt enhetlig blombyggnad. Blomman bestar af 
sex alternerande kransar; den första bildar fodret, den andra 
och tredje äro utvecklade som krona, den fjärde och f ernte 
som androeceum, den sjätte är gynæceet. Grundplanen mot- 
svaras saledes af formein S2, C2 -f- 2, A2 -j- 2, G2. Detta 
schema kan dock pâ olika satt varieras: dimerien, som är 
förherskande, kan vara utbytt mot trimeri ( Bomneya , Meco- 
nella etc.); samtliga kronblad äro hos Macleaya och Bocconia 
konstant ombildade tili standare; de inre kronbladen äro hos 
Sanguinaria delade i tvâ elier Here skilda blad; androeceet 
bestar hos Hypecoidece af blott 2 — |— 2 standare, af hvilka 
dock de inre (me liana) stundom äro delade i monotheciska 
hälfter, alldeles som hos Fumarioideœ, dar emellertid dessa 
hälfter förbinda sig med de yttre stândarne tili tvâ trans- 
versala 3-ledade falanger; hos Pteridopliylloideœ saknas nor- 
malt den inre ständarkransen, och den yttre représenteras 
af tangentialt dubblerade anlag; samma förhällande träffas 
hos Meconella och hos svältformer af mänga andra Papave- 
roideœ, men i allmänhet äro inom denna underfamilj säväl den 
inre som den yttre androecealkransens anlag uppdelade i ett 
större antal ständare, hvilkas ställning vanligen är mycket 
växlande, beroende pâ att anlagens förgrening är olika stark 
och ägt rum i olika riktningar; gynæceet slutligen företer 
hos fiera Papaveroideer pleiomeri elier tendens därtill. 
