sig med säkerhet afgöra, hvad Linné därmed afsett, och att 
det af alla botanister efter hans tid användts felaktigt. Som 
stöd härför anföres, att hon nndersökt ett i Linnés herba- 
rium befintligt exemplar, och detta har befunnits tillhöra en 
form, som hon ej kunnat tinna andra skandinaviska exem- 
plar af. Men jämte ett Dr ab a-individ sitter pâ arket ett in- 
divid af en Bray a. Detta sâlunda sammansatta »exemplar» 
betecknar förf. sâsom »the type specimen» och bygger där- 
pâ en sérié antaganden om hvad Linné afsett med namnet 
D. Jiirta , ehuru ett sadant förhällande väl endast borde ut- 
göra en }dterligare maning tili att icke leta efter » original- 
exemplar» i Linnés herbarium. Det är ju nämligen välbe- 
kant, att mycket ofta inga exemplar föreligga frän det omra- 
de, dar Linné Ursprungligen erhâllit ifrägavarande art ifrân, 
beroende pâ att de förstörts, bortgifvits, eller pä annat satt 
försvunnit. För identiheringen af de linnéanska arterna äro 
de första utbredningsuppgifterna mäugen gang af vida stör- 
re betydelse an de korta diagnoserna, och de exemplar, som 
ligga i hans herbarium bör man begagna sig af endast med 
största försiktighet. Nu är emellertid D. hirta Ursprungligen 
beskrifven i Systema naturæ, Ed. 10, II, p. 1127. 1759, 
och af ett tillägg i Fauna Suecica, Ed. 2, p. 557, 1761. 
framgär att exemplaren härstamma frän Solanders resa 
(1756). I Species plantarum, Ed. 2, II, p. 897, 1763, an- 
gifves »habitat in Alpibus Helveticis, Lapponicis». Linné 
kan saledes med namnet D. liirta frän början endast ha af- 
sett en i Lappland förekommande växt, och det gäller där- 
för att tinna hvilken det bäst passar pâ utan hänsyn tili 
hvad som räkar ligga i hans herbarium, ty detta skulle ju 
leda tili en sâdan orimlighet som att fästa afseende vid det 
ofvan omnämnda />Vay«-individet. 
Det kan ju synas egendomligt. att Linné ej själf iakt- 
tagit växten ifraga under sin lappländska resa, da han be- 
sökte trakter, dar den faktiskt förekommer ganska allmänt. 
Detta förklarar Lindblom därmed att han Ursprungligen ej 
skiljt den frän D. incana , den enda hvitblommiga art, som 
näinnes i Flora Lapponica. Detta är utan tvifvel den rätta 
förklaringen, sedermera har emellertid Linné funuit sig för- 
anläten, att pä Solanders material uppställa en ny art. 
Men detta material har säkerligen ej utgjorts af ett enda in- 
divid, ty Lindblom omnämner äfven SoLANDERska exemplar 
i Vetenskapsakademiens samlingar. Dessa. som Hartman 
ansett tillhöra D. rupestris E. Br., har Linné antagligen 
