115 
rat â lerafLagringarna i Værdalen efter det stora jord- 
skredet derstädes 1893. *) 
Mina undersökningar öfver Pildammarna pabörja- 
des omedelbart efter den mindre sjöns uttappning (i 
mars 1912) och afsago närmast bcttnens geologiska be- 
skaffenhet. Genom gräfningar, anställda pa ett tjugu- 
tal stallen, nppmättes gyttjans mäktighet, och de under- 
liggande lagren bestämdes. Som nämndt, utgjordes yt- 
lagret af gyttja med vexlande mäktighet (mellan 0,2 
och 3,5 dm.). Under denna träffades pä olika punkter 
lera, sand eller torfdy, i hvilket senare fall gyttjan utan 
bestämd gräns öfvergick i denna. Den torfdy liknande 
jordarten förefanns a ett skarpt afgränsadt. omrâde, som 
sträckte sig öfver den mindre sjön sâsom ett bredt, i 
nordsydlig riktning gaende band och i den större utbredde 
sig öfver en betydande areal. Enligt gamla handlingar 
hade före Pildammarnas anläggning (den större daterar sig 
redan frân 1600-talet) pâ detta stalle varit en torfmosse. 
Jag anför här nedan tre vid gräfningen upptagna 
profiler, 1 nära lilla Pildammens nordvestra kant, 2 frân 
midten af lilla Pildammen a det torfförande haltet, 3 
nära stora Pildammens norra kant a torfmossbottnen. 
1 
2. 3. 
1,2 dm. gyttja, 
6,2 dm. torfjord, 5,8 dm. gyttjeartad 
torfdy med flyt- 
sandsränder, 
morän. 
sand. morän. 
Mot slutet af sommaren utgjorde den torrlagda 
sjöbottnen, särskildt a mera sanka Ställen, en typisk 
polygonmark (rutmark), i det att den tili följd af fort- 
x ) Mindre betydande äro de uppgifter beträffande uttorkade 
sjöars kolonisering, som anförts af Orsted (1, 7) (St. Jörgenssö och 
Rostgaards Dam vid Hellebæk) och Mortensen (259) (Sondersoen). 
Ytterligare literatur, som berör temat, iinnes sammanställd i Ser- 
nanders arbete öfver den skandinaviska vegetationens spridnings- 
biologi (5, 862, ff.). 
