122 
alterniflorum fand ich eine sehr kleine niederliegende 
Form auf Kies an sonniger Stelle. Die Internodien 
waren noch mehr verkürzt und die Zipfelchen noch 
kürzer und breiter.» 
I sin monografi öfver vattenväxternas morfologi och 
biologi har äfven Glück (96, ff.) lemnat en beskrifning 
af den terrestra formen af Myriophyllum verticillatum 
och derjemte för densamma (282) anfört de formskiljande 
diagnoserna. 
De terrestra individ af M. spicatum, som jag iakt- 
tog a Pildammsmarken, voro lagväxta, men relativt rikt 
förgrenade och försedda med korta, breda internodier 
samt med grundt flikade, tjocka och nästan köttiga 
blad. Anmärkningsvärdt var deras nedliggande, kry- 
pande växtsätt. Detta utseende framkallades icke genom 
partiell förvissning af ofvanjordsskotten. Dessa voro 
tvärtom kräftigt turgescenta, och deras tilltryckning mot 
substratet härrörde af energisk nedatböjning af skott- 
axlarna och var säkerligen en följd af tropistisk krök- 
ning. Dessa nedliggande skott, hvilka samtliga voro 
fullständigt sterila, hade frân bladfästena utvecklat bi- 
rötter i rikligt antal. Frân deras i jorden befintliga 
basaldelar hade här och der utvecklats bleka, gulgröna 
knoppar, hvilka mahända représentera ett slags turioner. 
Yid fiera tillfällen iakttog jag, att när de ofvanjordiska 
skotten i större eller mindre utsträckning förtorkade, 
ifrägavarande knoppar växte ut till nya ofvanjordsskott. *) 
x ) Genom kulturförsök under vatten lyckas det att omedelbart 
öfverföra landformen i den submersa. Spetsknoppen växer dervid 
raskt i längd och utvecklar langsträckta, smala internodier med 
harfint flikade blad. Dylika försök omnämnas äfveu för Myrio- 
phyllum verticillatum af Glück (100) och för M. proserpiimcoides 
Gill, af Goebel (41). 
Myriophyllum- arterna ega en högst betydande vegetativ för- 
ökningsförmäga. Bortsedt frân de för detta ändamal morfologiskt 
differentierade vinterknopparna eller turionerna, kan hvarje stam- 
stycke. blott det innehâller en nodus, utveckla en fullständig planta. 
