128 
är till nâgon del det i Pildammsomrâdets omgifningar be- 
fintliga mindre antalet växtformer, som under första 
sommaren efter dammarnas torrläggning varit i tillfälle 
att kolonisera marken. Till icke ringa del beror emel- 
lertid den bristande öfverensstämmelsen derpâ, att kul- 
turmarkerna kring Pildammarna kunnat tili den koloni- 
serande doran afgifva helt andra element an fallet varit 
i Hjälmartrakten. Af Raunkiærs öfversigt framgâr der- 
jemte, att med vegetationens fortskridande utveckling 
therofytklassens representanter procentiskt aftaga till 
förmän för särskildt fanerofyt- och hemikryptofytklas- 
serna. Frân âren 1886 till 1892 samt till 1903 — 1904 
sjönk sâlunda a Hjälmaröarne tlierofytklassens freqvens 
procentiskt frân 23 — 13 — 9, medan fanerofytklassen steg 
frân 9 — 12 — 17 och hemikryptofytklassen, som tili följd 
af det i vârt land râdande klimatet fâr betraktas som 
den förherskande lifsformen, pâ samma satt frân 46 — 
52 — 53. En under nâgra somrar fortsatt undersökning 
af Pildammarnas landvegetation skulle icke minst med 
afseende-pâ detta tema erbjudit ett betydande intresse. 
Anförd literatur. 
Areschoug, F. W. C. Skânes flora, innefattande de fanerogama och 
ormbunkartade växterna. Andra upplagan. Lund 1881. 
Birger, S. (I) De 1882 — 1886 nybildade Hjälmaröarnas vegetation. 
(Arkiv för botanik. Band 5. N:o 1. Stockholm 1905.) 
Birger, S. (II) Om förekomsten i Sverige af Elodea canadensis 
L. C. Rich, och Matricaria discoidea DC. (Arkiv för botanik. 
Band 9. N:o 7. Stockholm 1910.) 
Borgesen, F. Notes on the Shore Vegetation of the Danish West 
Indian Islands. (Botanisk Tidsskrift. Bind 29. Kobenhavn 
1909. p. 201.) 
Callmé, A. Om de nybildade Hjelmar-öarnes vegetation. (Bihang 
till Kongl. Svenska Vetenskaps-Akademiens Handlingar. 
Band 12. Afd. III. N:o 7. Stockholm 1887.) 
Oertz, O. Studier öfver anthocyan. Akademisk afhandling. Lund 
1906. 
•Glück. H. Biologische und morphologische Untersuchungen über 
Wasser- und Sumpfgewächse. Zweiter Teil. Jena 1906. 
