135 
Till frâgan om växternas kölddöd. 
Av Ake Akerman. 
I ett sammanfattande referat över nyare undersök- 
ningar angaende växternas kölddöd, som publicerats i 
denna tidskrifts februarihäfte för i ar, framhöll jag, att 
en nyligen av lektor Hedlund pnblicerad uppsats rö- 
rande dessa förhällanden svarligen knnde betecknas som 
nagot framsteg, redan pâ den grand att författaren — 
som jag dâ trodde pâ grand av bri stände litteratur- 
kännedom — stallt sig solidarisk med den gamla upp- 
fattningen, att ett längsamt upptinande i manga fall 
kan rädda frusna växter fran döden. Med anledning av 
detta omnämnande, som i mitt referat upptog omkr. 20 
rader, har lektor H. i denna tidskrift offentliggjort ett 
längre genmäle, som visserligen bär titeln »Till frâgan 
om växternas frosthärdighet», men vari han tili behand- 
ling upptagit en hei rad av spörsmal (t. ex. frâgan om 
renknlturers vetenskapliga värde, tekniken vid fotome- 
triska bestâmiiingar^ uppkomsten av patologiska gen- 
modifikationer), vilka nog i och för sig äro av stört 
vetenskapligt intresse, men som absolut ingenting ha 
att skaffa med frâgan om växternas »frosthärdighet.» 
Sä lockande det än künde vara att i en fortsatt dis- 
knssion fä höra lektor H. närmare utveckla skälen för 
sin uppfattning av renknlturers vetenskapliga värdelös- 
het o. s. v., mäste jag för min del av lätt insedda skäl 
begränsa mitt inlägg tili den fräga, som närmast är 
orsaken tili att lektor H. nru tagit tili orda i denna sak. 
Lektor H. förklarar att börja med, att den av mig 
refererade litteratiiren ej varit honom obekant, men att 
yttre omständigheter hindrat honom frän att omnämna 
densamma. 
Denna uraktlâtenhet ter sig nâgot egendomlig, dâ 
det befinnes, att den ifrägavarande uppsatsen, som i 
Botaniska Notiser, 1918. 
