136 
Sv. Bot. Tidskrift är daterad September 1912, redan den 
11 januari samma är hällits som föredrag pä Alnarp, 
och i nästan ordagrant samma formulering publicerats 
dels i Sveriges Pomolog. För. Arsksrift, l:sta kvartals- 
häftet 1912 och dels i Tidskrift för Landtmän N:o 16, 
april 1912. Emellertid medför denna uraktlâtenhet i 
första hand den olägenheten, att ingen, som ej pa för- 
hand är orienterad pa omradet, kan avgöra, var före- 
gangarnas arbeten sluta och Lektor H:s egen insats tar 
vid, vilket varit synnerligen önskvärt i frâga om en av- 
handling, dar välbekanta, sedan länge fastslagna fakta 
paradera sida vid sida med uppgifter av synnerligen 
problematisk natur. 
Pa grund av Lektor H:s uraktlâtenhet att citera 
litteraturen föranleddes jag tili det antagandet, att Mül- 
ler-Thurgaus och Molischs pä detta omrade grund- 
läggande arbeten voro honom obekanta. Det var mig 
nämligen omöjligt att första, hur en person, som verk- 
ligen läst och förstatt dessa skrifter, künde i den ut- 
sträckning som lektor H. gör det, fasthalla vid den 
gamla uppfattningen, att ett längsamt upptinande kan 
rädda en frusen växtdel. Lektor H. meddelar nu, att 
han härvidlag stöder sig dels pâ Sachs undersökningar 
dels pâ egna iakttagelser, samt att han pä grund härav 
är böjd att formulera sin uppfattning av dessa frägor 
sä, att ett längsamt upptinande icke blott i manga utan 
i »alla fall» är i ständ att rädda en frusen växtdel, för- 
utsatt att icke temp, sjunkit allt för lägt. 
Dä denna frâga har stört bäde praktiskt och teo- 
retiskt intresse och frän min synpunkt utgör den egent- 
liga tvistefrâgan oss emellan, torde det vara skäl, att 
närmare skärskäda de grunder, som kunna anföras för 
de olika uppfattningarna. 
Yad nu först de Sachska försöken beträf'fa, sä äro 
dessa för att härröra frân en sä genial experimentator 
som Sachs, ovanligt otillfredsställande. Dä lektor H. 
