att en brysselkâl, som stod stelfrusen vid nära — 15°, vi- 
sade sig död, när den fâtt upptina i mmsvârme, medan 
däremot brysselkâlplantor i det fria, som varit utsatta 
för samma köld verkam voro levande, när de vid intrâ- 
dande blidvâder tinade upp. Att en frusen brysselkâl- 
planta, som plötsligt försättes i varm och torr rums- 
luft efter npptinandet visar lätala fenomen, kan mycket 
väl bero pâ andra orsaker t. ex. den torra luftens in- 
verkan pâ en vid frysningen läderad epidermis, stör- 
ningar i vattenledningsbanorna o. s. v. *) Under alla för- 
liâllanden är det naturligtvis fullkomligt oberättigat, att 
av en enda och i och för sig sa föga bevisande iakt- 
tagelse, draga nâgra som heist slntsatser. 
Lektor H. uppger emellertid att han gjort liknande 
iakttagelser hos mânga andra växter, i det att han »som 
varje växtodlare» lagt marke till »att frusna växter och 
växtdelar dö, där de träffas av solen och fa hastigt upp- 
tina, medan andra, som äro skyddade mot solen och fa 
upptina längsamt, kunna förbliva vid liv.» Till grund 
för detta pâstâende ligger den patagligen riktiga iakt- 
tagelsen, att en del vintergröna växter ofta skadas sva- 
rare av kölden pâ den för solen starkare exponerade 
sydsidan än pâ nordsidan, liksom ocksa att »snö, jord, 
torr torvmull eller halm» kan skydda underliggande 
växtdelar mot skadegörelse av köld, I mânga sâdana 
fall beror skadegörelsen hos de för solen exponerade 
växtdelarna iîigalunda pâ nâgon direkt köldverkan utan 
pâ en uttorkning framkallad därav, att det i den frusna 
och därför fysiologiskt sä gott som vattenfria jorden 
befintliga rotsystemet ej förmär ersätta de vattenmäng- 
der, som blad och grenar avge under imflytande av 
J ) Hur skadligt torr luft kan inverka pâ transpirerande växt- 
delar framgar bland annat därav, att det Ursprungligen füllt friska 
bladverket hos en Myrica-buske i torr rumsluft vissnade bort pâ 
mindre än 48 timmar, oaktat busken ägde ett rikligt rotsystem, 
som stod nedsänkt i ett kärl med vattenledningsvatten. 
