156 
kunna fortfarande bestâ af lefvande celler som växten 
i öfrigt. Har man under nâgra âr gjort sâdana iakt- 
tagelser öfver solens förödande verkningar efter natt- 
froster pa hösten, som den ofvan skildrade, tinner man 
saken sä själfklar, att man icke faster sa noga afseende 
y id, hvilka kalljordsväxter varit föremäl for dylika ob- 
servationer. Alla mera yärmefordrande växter sâsom 
Heliotropium, Agératum , Perilla m. fl. äro däremot för- 
störda af heit lindrig frost, äfven om de fä upptina 
längs amt. 
Da man sa lätt kan se, huru en frusen växt eller 
yäxtdel förstöres, da den far upptina hastigt, t. ex. dä 
den traf fas af solen, sa är det icke heller underligt, att 
alla mera erfarne växtodlare, särskildt trädgardsmän, sa 
väl känna tili detta förhällande och därföre pa allt satt 
genom att skydda mot solbelysning och genom att öf- 
vertäcka de frusna yäxterna med papper eller dylikt 
söka hindra ett hastigare upptinande, da de rakat frysa 
i frigidariet. Det är stora värden som stä pa spei, dä 
en större parti Chrysanthemum indicum rakat blifya stel- 
fruset under natten. Jag vill ej förneka, att ätskilliga 
trädgardsmän kunna hafva erhällit denna föreställning 
om far an af ett hastigt upptinande genom läsning af 
f öreskrifter i trädgardsböcker och icke genom * egen er- 
farenhet. Men da den anträffas bland äldre person er, 
som aldrig lärt yrket skolmässigt eller genom läsning 
af fackliteratur, kan ej denna invändning göras. Jag 
skall anföra ett exempel, som är mig väl bekant. 
En ung man med god naturvetenskaplig utbildning 
skulle pa senhösten taga upp sin potatis, sedan j orden 
frusit, särskildt under sista natten före upptagningen. 
En 70 ärs gubbe, som i fräga om växternas frosthär- 
dighet och växtkultur fullständigt saknade boklig lär- 
dom, gaf det bestämda radet att ej upptaga potatisen 
sä länge j orden var frusen. Den skulle da bara blifya 
förstörd. Var unge man tyckte förmodligen i likhet 
