157 
med mângen modern forskare pâ detta omrâde, att det 
väl ända vore likgiltigt, om potatisen finge upptina i 
källaren eller i jorden, om blott han icke utsattes for 
frysning vid npptagningen. Nog af, när temperaturen 
fram pâ förmiddagen stigit öfver fryspnnkten, tog ban 
med âtskilligt besvär npp ett parti, som infördes i käl- 
laren. Men när jord och potatis där upptinat, befanns 
det, att en god del af den potatis, som varit innesluten 
i den frnsna jorden, var blöt och totalt förstörd. Enligt 
Müller-Thurgau, Molisch med Here lärde män skulle 
det gâ pâ samma sätt med den âterstâende potatisen 
pâ âkern, när jorden upptinade. Men den olärde gubben 
fick rätt. När efter nägra dagar tjälen gätt ur jorden 
och den âterstâende potatisen upptogs, visade det sig, 
att äfven de ytligast liggande potatisknölarne voro 
friska och fullkomligt oskadade. Den, som varit med 
om ett liknande försök — och vid upptagningen af 
rotfrukterna pâ senhösten erbjudes det mänga tillfällen 
härtill —, fâr en dâlig tanke om lärde mäns forknings- 
metoder, när de kunna framkomma med nâgot sädant, 
som att det alltid är fullkomligt likgiltigt, om en frusen 
växtdel upptinar hastigt eller längsamt, och att det 
blott är äpplen och blad af Agave , som utgöra und an- 
tag frân denna regel. 
Frostskada förvexlas oft a med uttorkning af blad 
och skott under vintern eller vären tili följd af växtens 
oförmäga att ersätta det afdunstade vattnet. Vid ett 
föregäende tillfälle (Sv. Bot. Tidskr. 1912, s. 570) har 
jag angifvit den skillnad jag funnit mellan dessa skador. 
När blad af en vintergrön växt en längre tid stä 
frusna, kan det hända, att de omsider förtorka. Vattnet 
har varit fruset i skottens ved, sä att vattentransporten 
i dem varit hindrad. Af mindre betydelse för denna 
uttorkning hos träd och buskar under vintern är det, 
om marken är frusen, om blott rötterna icke äro det. 
Ty en god del af dessa gâ till ett sâdant djup, att de 
