160 
de dödade partierna fällt sin bark ett följande âr. 
Senast har jag iakttagit en sâdan frostskada pâ Alnarp 
efter frosten i januari och febrnari 1912, da tempera- 
turen den 3 febrnari höll sig mellan - — 14, o och — 24,5° C. 
och nedgick under den 4 tili — 25°. Flere träd af 
Juglans regia , som stodo pâ norra sidan af ett par rad er 
af lindar och af den anledningen voro mindre frosthär- 
digt utbildade an andra, som stodo mera fritt, blefvo 
skadade pâ ofvan angifna satt, medan de mera fritt 
staende förblefvo oskadda. Sedan lindarne fällt sina 
blad pâ hösten, hade alla varit ungefär lika päverkade 
af solen före den nämnda frostperioden, som började 
den 6 januari. Af skadans utsträckning künde man 
tydligt se, att den stod i samband med uppvärmning 
genom solen, medan lufttemperaturen var mycket lag. 
Den omkring 25 — 27 cm. tjocka stammen nedom kro- 
norna var heit och hallet eller blott närmare marken 
oskadd. Tydligen hade den skyddats af den tjocka 
barken, som upptill, dar skadan började, var omkring 
1,75 cm. tjock. Mest skadade blefvo stammar, som voro 
fritt utsatta för middagssolen utan mellanliggande lind- 
krona. Därofvan voro grenarne döda pâ sydsidan, men 
icke ända ut tili spetsarne. Dar de blefvo mindre än 
6 à 7 cm. i genomskärning, togo de ingen skada och 
äro fortfarande friska rundtom. Deras smalare och mera 
konvexa yta var icke egnad att genom solens inverkan 
blifva tillräckligt uppvärmd i den kalla omgifningen. 
Men ju bredare och mindre konvex en yta är, som 
träffas nagorlunda vinkelrätt af solstralarne, desto mera 
oöh hastigare kan den uppvärmas. Alla sidogrenar, som 
utgingo fr an sydsidan af de gröfre hafva patagligen dött 
efterat. Skadan a grenarne slutade salunda vid olika 
höjd öfver marken och sträckte sig högst pâ de mera 
uppräta grenarne i midten af kronan. 
Det är pâ dessa och andra liknande iakttagelser 
och icke pâ Sachs’ eller nagon annans undersökningar, 
