165 
han var sa stärkt frusen, att han dog vid ett hastigt 
upptinande. »Gerade die über gefrorenes Obst, von H. 
Müller gemachten Beobachtungen ermuntern . . . dazu, 
von Neuem unserem wichtigen Problem nachzugehen, 
dies um so mehr, als ja nahezu alle Praktiker dem lang- 
samen Aufthauen als Mittel zur Erhaltung des Lebens 
das Wort reden.» Sa uttalar sig Molisch i sina »Un- 
tersuchungen über das Erfrieren der Pflanzen.» 1897, 
s. 38. Han fick emellertid icke tillfälle att anställa lik- 
nande försök, emedan, sasom han säger, »der letzte Win- 
ter 1896 — 97 relativ wenig kalte Tage aufwies.» De 
försök han förut anställt med växter i växthus, af hvilka 
manga icke ens kunna räknas tili vara kalljordsväxter, 
gâfvo samma résultat, som Müller-Thurgau kom tili 
1886. Blott en växt bland dem, som Molisch under- 
sökte, nämligen Agave americana förhöll sig som en 
frosthärdig under normala förhällanden. Det är ocksa 
möjligt, att denna fâtt stâ i det fria ända in pa sen- 
hösten säsom merendels är brukligt med denna växt, 
ehuru därom ingenting nämnes. 
Da hvarken före eller efter Molisch’s arbete af 
1897 nagra undersökningar hafva framkommit, som varit 
egnade att rubba den uppfattning, som en hvar kommer 
tili, när han haft tillfälle att iakttaga de olika verk- 
ningarne af ett hastigt och ett längs amt upptinande af 
vara kalljordsväxter, när de fâtt fry sa under naturliga 
förhällanden, nämligen den uppfattningen, att en växt- 
del, som frusit sa stärkt, att han dör vid ett hastigt 
upptinande, likväl kan förbli oskadd, om han far upp- 
tina tillräckligt langsamt, sä borde egentligen ingen an- 
ledning tili meningsskiljaktighet finnas i denna fraga. 
Emedan protoplasman dör först när hon efter frys- 
ningen skall upptaga vatten, sä är tydligtvis dödsorsa- 
ken icke att söka i den genom frysningen uppkomna 
vattenförlusten och däraf beroendd ökad koncentration 
af de inom cellen förekommande vattenlösliga ämnena 
