166 
utan i nâgra förändringar i protoplasman, som kunna 
uppstâ, da hon hastigt upptager vatten, men icke da 
vattenupptagandet försiggar lângsamt. Dâ skadan sâ- 
lunda star i samband med förändringar i vattenmängden 
inom cellerna, bör protoplasman dö, äfven da hon efter 
vattenutdragning mèdelst nâgot oskadligt ämne âter skall 
upptaga vatten. Sä har jag äfven funnit förhallandet 
vara hos maskrosstängeln pâ senhösten eller vintern. 
Emedan en utförligare redogörelse för mina frosthär- 
dighetsundersökningar skall lemnas framdeles, kan jag 
nu fatta mig kort i fraga om maskrosstängelns förhal- 
lande. 
Iakttagelserna gjordes i mikroskopet pâ smala rem- 
sor äf epidermis och nnderliggande cellager. Yattnet 
utdrogs medelst rörsockerlösning af vexlande styrka ända 
upp tili 3 mol pâ 1 liter vatten. Redan en lösning af 
2 mol pâ litern fann jag vara isosmotisk med en af 3 
mol kaliumnitrat pâ litern. Med kännedom om kalium- 
nitratets elektrolytiska dissociation künde beräknas, att 
sistnämnda rörsockerlösnings osmotiska tryck uppgick 
tili minst 112 atmosfärer. Det var sâlunda en bety- 
dande vattenutdragning som här kom i frâga. I hvarje 
observationsserie utvaldes pâ ett omrade af remsan langa 
celler, som voro jämntjocka. Genom att tillräckligt lâng- 
samt öka det yttre osmotiska trycket var det möjligt 
att fä protoplasman att förblifva hei äfven i rätt länga 
celler och sluta tätt upp tili cellernas sidoväggar, hvar- 
vid den afgränsade sig vid sina fria ändar af halfsfä- 
riska ytor. Protoplasmans längd blef därigenom ett 
mâtt pâ hennes volym. Det var därför en lätt sak att 
medelst kamera och teckning pâ ett och samma ställe 
af ritbrädet — hvarvid föremälet äfven intog samma 
plats i synfältet — noga följa hennes volymförändringar 
vid vexlingar i det yttre osmotiska trycket. Observa- 
tionsserierna togo ofta längre tid än ett dygn, dâ ett 
afbrott för nâgra timmar gjordes pâ natten. 
