169 
minska mycket lângsamt. Men döden inträffar redan i 
första början till utvidgning, om denna far försigga nâ- 
got kastigare. Och har protoplasman sammanpressats 
af ett ännu starkare yttre osmotiskt tryck, sa dör hon 
nästan genast, när detta minskats nâgot litet. 
Dessa försök med en frosthärdig maskrosstängel 
hafva alltsâ ledt till résultat, som stâ i full öfverens- 
stämmelse med, hvad man känner om frosthärdiga växt- 
delars förhallande vid frysning och upptinande. När 
den frusna växtdelen dör, if all upptinandet skett hastigt, 
men icke om det försiggatt tillräckligt lângsamt, sa är 
däraf tydligt, att protoplasman icke var död i fruset 
tillstând. Och om en frosthärdig maskrosstängel fatt 
frysa sa stärkt, att den är död äfven efter ett lângsamt 
upptinande, sa kan man däraf icke draga den slutsatsen, 
att den var död redan före upptinandet. I sä fall skulle 
isbildningen inom växten orsaka protoplasmans död pä 
nâgot annat sätt än genom följderna af en vattenut- 
dragning ur cellerna. För den, som häller fast vid den 
modern a uppfattningen i denna fräga, är denna min 
jämförelse mellan resultaten af vattenutdragning medelst 
frysning och yttre osmotiskt tryck genom användning 
af rörsockerlösning litet besvärlig och affärdas med, att 
en giftverkan kan ästadkommas af det för vattenutdrag- 
ningen använda saltet (Bot. Notiser, 1913, s. 141). Men 
denna invändning, som râkar ha en motsatt verkan mot 
den âsyftade, beror pä obekantskap med min undersök- 
ningsmetod, hvarföre jag nu meddelat den litet utför- 
ligare än förut.(i Sv. Bot. Tidskr. 1912, s. 563). 
En liknande öfverensstämmelse i resultaten af olika 
sätt för vattenutdragningen ur en protoplast fann jag 
dessutom äfven hos luftalgerna, sasom jag förut med- 
delat (Bot. Not. 1913, s. 75). Jag är af den bestämda 
uppfattningen, att de undersökningar jag gjort öfver 
luftalgernas härdighet mot frysning verkligen ha med 
frägan om växternas frosthärdighet att skaffa. Dessa 
Botaniska Notiser, 1913. 
12 
