187 
af brist pâ uppgifna loca, nemligen att stundom, istället 
for inhemska exemplar af en till vâr flora hörande art r 
utländska blifvit inlagda, hvilka icke alltid synas blifvit 
förut tillräckligt undersökta, utan blott efter ett hasti- 
gare päseende bänförda till den närmast liknande af 
vara arter, bvarigenom stundom icke ringa svârighet 
uppkommer vid undersökningen af sâdana exemplar i 
herbariet.» Sa langt C. Hartman. Den relativt hög- 
växta ocb storblommiga lappländska Draba, livars hâr- 
beklädnad a rotbladen utgöres af (n.) uteslutande stjärn- 
bâr och hvilken jag funnit vara en underart till I). ma~ 
(jellanica Lam. (1. c. p. (3)4) hänfördes af Linné till D. 
inccina. Vi veta det genom ett individ af denna form, 
som Linné själf insamlat under sin lappska resa ocb 
jämte andra växter skänkt Burman, hvars Linnéska 
växter nu firmes i Dellessertska Biblioteket i »Biblio- 
thèque de l’Institut de France» i Paris. Prof. C. Lind- 
man, som sett denna Draba bar godhetsfullt skänkt mig 
en afbildning ocb beskrifning af densamma. Linné har 
kallat den Draba caule ramoso foliosa foliis dentatis, 
(ehuru bladen â detta individ äro helbräddade,) men 
förstod Linné under denna beteckning arten D. incana 
(Flora Lapponica p. 211). Enligt Tb. Fries (Anteck- 
ningar rörande en i Paris befintlig Linnéansk växtsam- 
ling Vet. Ôfv. 1861 s. 265) var detta äfven fôrhâllandet 
med Gr. Wablenberg. Den mest bögväxta form ban be- 
skrifvit och afbildat a inferalpina (Flora Lapp. p. 175 r 
tab. XI, fig. 3) bar ocksâ ej fier an 2 stjälkblad. (Ge- 
nom sin bebâring af hufvudsakligen enkla bar — sâsom 
framgâr bade af beskrifningen och bilden 1. c. samt af 
ett originalexemplar i Riksmuseet frân Salten — tillhör 
växten D. rupestris-gruppen.) Senare botaniska för- 
fattare sâsom Zetterstedt (Zett. resa, del 2 (1822). 
s. 23 ocb 44), L. L. Læstadius i Sv. Botanisk tab. 768 
och E. Frißs (Summa veg. p. 51) ha däremot hänfört 
âtminstone den högväxta formen med glatta frukter till 
