188 
D. hirta. Sa ock Dr«&a-slägtets monograf E. A. Lind- 
blom. Under namnet D. hirta innefattar han därjämte 
den pâ Dovre växande Variationen af D. magellanicas 
hufvudform med hâriga frukter. Mot denna senares 
namn af Draba hirta uppträder dâ C. J. Hartman i 
Bot. Not. 1841 s. 96, 97. (Själf har han i andra upp- 
lagan af Skand. Fl. beskrifvit denna form under nam- 
net D. incano -hirta). Han pâstâr nämligen, att Solan - 
ders eget exemplar, som finnes i Yetenskapsakademiens 
samlingar, tillhör ID. scandinavica Lindbl. Under nam- 
nen D. taxa och JD. scandinavica hade E. A. Lindblom 
1837 i Bot. Notiser s. 21 och 50, Linnæa VI p. 322, 
326 och Yet. Ak. Handl. f. 1837 s. 38 och 57 afskilt 
tvänne former frân »H. hirta », hvilka han dock senare 
i Bot. Notiser 1841 s. 218, 222 förenar under namnet 
D. rupestris, med rätta öfvertygad, att de tillhörde denna 
R. Brown's art. Af dessa tvänne former var D. scan- 
dinavica den mest lagväxta. Lindblom bemöter Hart- 
mans pâstâende i samma ârgâng af Bot. Notiser s. 225 
— 226 bland annat under det antagande, att Linné tro- 
ligen at sig själf utvalt de största exemplaren af So- 
landers Drcibcc och demie själf fatt behalla de mindre, 
som sedan kommo tili Yet. Ak:s samlingar, under det 
de, efter hvilka Linnés art uppstäldes, förvarades i hans 
herbarium, hvarför den högväxta formen borde hafva 
företrädesrätt tili namnet D. hirta. 
Med Yetenskapsakademiens samlingar, det uttryck 
Hartman använder, da han talar om Solanders Draba , 
afses naturligtvis Naturhistoriska Riksmuseets. 
Inordnad i Riksmuseets herbarium finnes denna 
Draba hirta dock ej, och museets intendent, professor 
C. Lindman, som jag redan för ett par âr sedan frâgat 
därom, har dâ och sedermera som sin bestämda öfver- 
tygelse förklarat, att den ej heller finnes pâ vindarne, 
där ännu oordnade växter förvaras. Hvad^denna växt 
varit, finnes det salunda föga utsigt fa veta. 
