189 
Yi ha förut sett, hum â Linnés Originalexemplar 
till B. hirta, den ena växten utgöres af en Braya, som 
dock blifvit godkänd af Linné själf och andra bota- 
nister, t. ex. A. C. De Candolle (se Prodromus p. 169). 
Ar det dä för djärft antaga, att den växt, som till- 
hört Solander, ocksâ varit en Braya alpina? 
Som C. J. Hartman höll den for att vara en D. scan - 
dinavica, maste den ha varit lâgvâxt och dâ troligen i 
blomstadiet. Mahända framsköto ej frukterna ens sa myc- 
ket ur kronbladen som a individet i Linnés herbarium 
i London. Att den liksom detta hade bladen helbräd- 
dade — ej nedtill tandade — fâ vi ocksâ under denna 
förutsättning taga för gifvet. För öfrigt var Braya alpina 
pa Hartmans tid en föga känd art inom den skandina- 
viska tloran. Den hade endast anträffats af J. Angstrom, 
dels pa Säkok, dels i Salten sâsom E. Fries omtadar i 
Mantissa altera p. 40. Dessutom skulle, enligt upp- 
gift af E. A. Lindblom till Fries en af Zetterstedt i 
Tome Lappmark insamlad, obestämd Crucifer tillhöra 
denna art. 
Har emellertid Solanders växt varit en Braya , kan 
detta lättare förklara, att den förkommit eller blifvit 
förstörd efter Hartmans tid. En gammal växt med fel- 
aktig bestämning skall säkert ha aktats mindre värd 
än en sâdan med riktig bestämning, äfven om hand- 
stilen â växtarket ej varit känd. Af Solanders hand 
finnes nämligen ej mycket i Sverige. 
Botanister, som forska i Biksmuseets skandinaviska 
herbarium, skola bland Brabœ paträffa ett gammalt 
växtark med följande bestämning: 
» JDraba (flirta) scapo unifolio, foliis subhirsutis, 
siliculis obliquis pedicellatis. Sp. pl. 2 n. 5». 
Enligt anteckning, troligen af Wickström, har Mon- 
tin skrifvit detta. Dessa Brabœ äro temligen lagväxta, 
med behâring â rotbladen af äfven enkla här, saledes 
en B. rupestris-form. A växtarket har Montin vidare 
