190 
antecknat: »Specimina â me lecta in Alpibus Lulensi- 
bus anno 1749. Ubi frequentissima cum Draba alpina. 
Iter meum lapp. Mscr. p. 286 1 ». 
L. Montin, äfven han liksom C. D. Solander en 
lärjunge till Linné, företog som bekant en forsknings- 
färd till Lule Lappmark och Norge âr 1749. Solanders 
färd till Pite Lappmark anträddes först 1756, — sâle- 
des 7 âr senare. Vi maste dâ frâga oss: »Har ej Linné 
sett dessa Montins JDrabœ, och hvarför har han dâ ej 
efter dem beskrifvit sin JD. hirta utan först efter So- 
landers växter? Svaret blir, att de förra troligen aldrig 
kommit under Linnés ögon, utan af Montin sjalf blifvit 
bestämda, sedan Species Plantarum ed. II tom. 2 utkom- 
mit 1763, säsom hänvisningen tili detta arbete antyder. 
Orsaken härtill är troligen att söka i den miss- 
stämning, söm uppstod mellan Linné och Montin vid 
dennes hemkomst frän Lappland* Härom skrifver Mon- 
tin i den själfbiografi af honom, sorti i manuskript fin- 
nes förvarad i VetenskapsakademienS bibliothek följande, 
hvilket säsom ej förut tryckt kan vara af intresse, ehuru 
ej direkt berörande värt ämne: 
»Samma höst (1748) uppdrog han (Linné) mig föl- 
jande sommar en resa til Lappska Fjällarne, att til 
Upsala Academie-trädgärd nedskaffa lefvande fjäll- 
växter hvilket och värkstäldes af mig, under det jag 
genomvandrade Luleä Lappmark och Fjällar ända til 
Torefjolen i Norge — — — — ehuruväl allting för 
mig sjelf var nytt, blef efterhämtningen uti Natural- 
historien lika väl ganska ringa sedan en Archiater Pud- 
beck den yngre âr 1695 och en Archiater von Linné 
1732 förut gjort fullkömlig skörd, och stannade vid 
nâgra fâ i Sverige förut osedda väkster. Efter 5 mä- 
naders liöjsam men besvärlig resa, pä hvilken jag mäste 
1 Detta manuskript finnes nu bland de Bank’ska papperen i 
Britisk Museum, enligt benagen upplysning af l:ste bibliotekarien 
Hulth. 
