4 
lerna äro dels rundade, dels nägot sfcräckta i olika 
riktningar. Yäggarne äro temligen tjocka, och sär- 
skildt gäller detta, dar tre celler sammanstöta ; gas- 
förande cellmellangângar saknas alldeles. Det egen- 
domligaste med väfnaden är emellertid väggarnes ut- 
bildning. Närmast omkring rum men finnes ett star- 
kare ljusbrytande jämntjockt skikt. Ett mellersta skikt i 
väggen, som är kraftigast utbildadt, där tre celler sam- 
manstöta, är af lösare beskaffenhet och torde till konsi- 
st6nsen vara närmast jämförligt med gelé. Till denna 
uppfattning bar jag kommit genom följande iakttagelser. 
Göres ett tunnt tvärsnitt genom fruktämnets ste- 
rila del och detta lägges i vatten, skall man vid un- 
dersökning i mikroskopet finua, att det centrala väf- 
nadspartiet bildar en uppât- eller nedathvälfd buckla, 
hvilket tyckes ange att denna väfnad sväller i vatten. 
Försöker man genom tryck af täckglaset lägga snitt- 
ytan plan, sa lossna cellerna här och hvar trän hvar- 
andra i större och mindre grupper och glida öfver 
hvarandra, hvaraf framgâr, att cellväggarues mellersta 
skikt är af lösare beskaffenhet än skiktet närmast om- 
kring rummet. 
Förutom läget och utsträckningen af denna väf- 
nad talar äfven den omständigheten, att densamma 
efter befruktningen förstöres redan i allra första bör- 
jan af sprötets utbildning, for riktigheten af Hofm bi- 
sters uppgift, att han inorn olika delar af detta cen- 
trala väfnadsparti ända ned till den ofvan fröämnes- 
strängen belägna fröämnesmunnen sett pollenslangar 
(I: 405). Han anför äfven, att fröämnessträngen pa 
sin öfre sida är försedd med papiller ända fram tili 
fröämnesmunnen tili leduing för pollenslangen. Nägon 
närmare undersökning i detta hänseende har jag ej 
gjort, men Hildebkands uppgift (II: 266), att pollen- 
slangen hos Erodiiun, hvars frukt i nämnda hänseende 
är temligen lika byggd som hos Geranium , ehuru med 
tjockare och fastare väggar inoin ifrägavarande väf- 
