8 
sparsam t ufcbiLdade, tydligt frambräda pä tvärsnifet. De 
sistnämnda äro invid midtlamellen vidgade (dg. 2 C). 
Vid afgifvande af vatten sammandraga sig cell- 
väggarne hufvudsakligen vinkelrätt mot porernas sträck- 
ning. Poreraas ställniug angifver alltsa, säsom Zim- 
mermann päpekat. att vattenmol'ekyler äro inlagrade 
mellan cellväggmolekylerna i en riktning, som är vin- 
kelrät mot porernas sträckning. I följd bäraf sam- 
mandrager sig stereomets utsida pä längden, men in- 
sidan pä tvären. 
Det är möjligen äfven den molekylära Struktu- 
ren hos den förtjockade cellväggen, som framkallar en 
annan lätt iakttagbar olikhet mellan stereomets yttre 
och inre del. Pâ ett tillräckligt tunnt tvärsnitt af 
kastskenan framträder nämligen tydligt en optisk olik- 
het mellan dessa delar. Inom den inre delen med pa 
längden ställda porer synes väggförtjockningen svagare 
ljusbrytande än midtlamellen (fig. 2 A), men inom den 
yttre delen med tvärställda porer är förhällandet tvärt- 
om. Skulle denna olikhet endast bero pa den olika 
riktning. i hvilken vattenmolekylerna äro inlagrade i 
väggen, borde dessa optiska förhällanden pa ett längd- 
snitt visa sig omkastade. Jag har dock icke med full 
säkerhet kunnat konstatei’a detta. 
Sa länge cellväggarne i stereomet äro mättade 
med vatten, är kastskenan rak. Men när cellväfna- 
derna i sprötet uttorka, hvarvid detta i stället för att 
vara grönt blifver mörkt, inträder lios kastskenan en 
allt kraftigare sträfvan att sammanböja sig. Väfnads- 
spänningen är hos flertalet Geranium - arter störst i den 
nedre delen. Den frigjorda kastskenan böjer sig hos 
dessa starkast nedtill. I den öfre delen, där hon är 
smalare och stereomet svagare utveckladt, aftager spän- 
ningen, sä att den vid spetsen är obetydlig. Kast- 
skenans öfre ända kvarhälles därföre ocksä lätt utan 
nägon särskild anordning. I den nedre ändan där- 
emot fasthälles hon betydligt kraftigare än pa nägot 
