17 
typen. De komma härigenom att stä riktade utät 
midt för mellanrummen mellan foderbladens spetsar. 
2) Hos G. pyrenaicum L. Minace. Tin. och pusil- 
lum L. böja sig foderbladen nâgot utat före uppspring- 
ningen, medan rummen blifva blott obetydligt utatböjda. 
3) Hos G. canariense Rent., macrorrlnisum L., lu- 
cidum L. och purpureum Will, äro foderbladen under 
fruktmognaden tätt hopslutna öfver fruktrummen, men 
blifva kort (i varmt väder blott nagra fa timmar) före 
uppspringningen vidt utspärrade genom en förstoring 
af väfnaderna i ständarsträngarnes bas och angrän- 
sande delar. Rummen blifva som i föregaende fall 
blott obetydligt utböjda före uppspringningen. 
I biologiskt hänseende mycket komplicerad är 
den frukt-typ, man träffar hos G. Robertianum L. och 
närslägtade elementararter. Det utmärkande för denna 
typ är, att det utslungade rummet är försedt med 
tvänne lânga trâdlika bildningar, som utgâ fran den 
öfre ändan af rummet. De äro ofvan midten oregel- 
bundet krökta och upplösas i sin öfre del i fina in- 
trasslade har. Före fruktens uppspringning ser man 
dessa bildningar som hvita strimmor i färorna mellan 
kastskenorna. De utgöras af en massa fina hâr, som 
utgâ frân rummens öfversta del, och som tillväxt i 
längd i samma man som sprötet. Denna organisation 
finnes beskrifven i de större floristiska arbetena (Ber- 
toloni, Fl. ital. YII (1847), p. 243 och Willkomm 
& Lange, Prodr. fl. hisp. III (1880), p. 531), men 
först Steinbrinck har (III: 594) framhallit betydelsen 
af dessa trâdlika bildningar. 
Dä rum men utkastas fastna de lätt vid hvarje- 
handa föremäl i närmaste omgifningen. Wid minsta 
vindfläkt svänga de af och an, där de sitta fästade 
medelst de ofvannämnda trädarne, och först vid star- 
kare vindstöt kunna de lösryckas och föras vidare. 
Afven finnes möjlighet för, att de kunna spridas pä 
epizoisk väg. 
Boi. Not. 1902. 
2 
