19 
tvâ föregäende tj’-perna. De därefter nâgot litet ut- 
spärrade fruktrummen äro m edelst ett kort uppât af- 
smalnande utskott svagt förenade med de nedât stärkt 
afsmalnande ändarne af kastskenorna. Yid uppspring- 
ningen utkastas bâde rura oeh kastskena skilda frân 
hvarandra. Om man genom att med fingrarne för- 
siktigt fatta om fruktsprötet framkallar uppspringning 
hos en för uppspringning färdig frukt och ser till, att 
uppspringningen fôrsiggâr sa lângsamt, att icke blott 
kastskenan kvarstannar vid centralpelarens spets, utan 
äfven rummet blifver kvarsittande vid kastskenans 
nedre ända, och man därvid gifver akt pâ den ställ- 
ning ett fruktrum intager under rörelsen, skall man 
finna, att rummet visserligen beskrifver en bana, som 
ligger i samma plan som centralpelaren, men att det där- 
under sä smaningom vrider sig sä, att rum mets längd- 
riktning slutligen, da det stannar, bildar omkring 45 
graders vinkel med banans plan. Det star med den 
springformiga öppningen vänd utat och med sin nedre, 
nu uppatvända ända riktad at höger, ifall frukten hälles 
sä, att centralpelaren ligger bakom rummet. Denna 
vridning af rummet ästadkommes därigenom, att sprö- 
tet är vridet omkring 18° medsols, hvilket har tili 
följd, att kastskenan under sin krumböjning omkring 
en axel, som är vinkelrät mot hennes längdriktning, 
pâ samma gang undergâr en högervridning, som hal- 
ier rummet under dess rörelse kvar i samma vertikala 
plan som centralpelaren. Till denna högervridning 
hos sprötet och kastskenan skall jag aterkomma un- 
der G. bohemicum-typen, där den mera utpräglad före- 
kommer. 
Betydelsen af denna allt snedare ställning, som 
rummet och kastskenans nedre ända antager under 
uppsringningen, är pataglig. Afskiljandet af kastske- 
nan frân rummet är fördelaktigt för en vidare sprid- 
ning genom vinden utefter marken. Pâ grund af rum- 
mets ringa specifika vikt skulle det lätt kunna hända 
